Справа № 462/3706/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

17 червня 2026 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:
головуючого-судді    Колодяжного С.Ю.
з участю секретаря судового засідання Задорожної Н.М.
представника позивача    ОСОБА_1 
третьої особи    ОСОБА_2 
представника третьої особи   Данчак Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, 

встановив:

ОСОБА_3 27.05.2025 року звернувся в суд із позовною заявою, в якій просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо їхньої малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягувати аліменти на його користь на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частин з усіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.05.2025 року і до досягнення повноліття.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 24.02.2015 року він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася донька ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 їх шлюб в судовому порядку було розірвано. Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 12.10.2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі 850 грн. щомісячно, та на утримання відповідача по 500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. В подальшому, 01.12.2020 року ОСОБА_4 надала нотаріально засвідчену заяву про те, що у зв?язку із її зайнятістю по роботі, їхня малолітня донька буде проживати разом із батьком. З цього часу їхня дитина почала проживати разом із ним, який піклується про її стан здоров?я та забезпечує усім необхідним, натомість ОСОБА_4 самоусунулась від виконання батьківських обов?язків, не цікавиться та матеріально не забезпечує доньку. 30.04.2025 року малолітня ОСОБА_5 , повернувшись зі школи додому, дізналася, що її батька мобілізували працівники ТЦК та СП. Оскільки інших осіб, які б могли доглядати за нею не було, то на ночівлю її забрала сусідка ОСОБА_7 , а наступного дня її передали інспектору ювенальної превенції. 01.05.2025 року ОСОБА_4 надала нотаріально завірену заяву про те, що вона не заперечує про позбавлення її батьківських прав. Також зазначив, що за час перебування їхньої доньки у КУ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Рідні» відповідач жодного разу не навідалася до неї, не поцікавилася її здоров`ям, самопочуттям та емоційним станом. При цьому звернув увагу на те, що за весь час проживання доньки у нього він не чинив перешкод ОСОБА_4 у спілкуванні із нею. Крім того вказує, що утримання дитини вимагає значних матеріальних витрат, які батьки повинні нести в рівній мірі. Враховуючи, що відповідач взмозі сплачувати аліменти, просить стягувати з відповідача на його користь на утримання доньки у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 09.06.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 
22.01.2026 року в порядку ст.200 ЦПК України судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. 
Представник третьої особи Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, - Данчак Т.П. у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 підтримала, зазначивши, що Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування, надано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки ОСОБА_5 . 
Третя особа - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 підтримала та пояснила, що після розлучення її сина ОСОБА_3 із ОСОБА_4 їхня малолітня донька проживала разом із матір?ю, яка не давала ОСОБА_3 бачитися із дитиною. В 2019 році після того, як ОСОБА_3 звернувся в орган опіки та піклування, ОСОБА_4 вперше привезла дитину батькові. З цього часу дитина стала постійно проживати із ним, який повністю займався її вихованням та забезпеченням. Вона, як бабуся, спочатку неодноразово намагалася зберегти зв?язок дитини із матір?ю, однак в подальшому вона почала зауважувати, що кожне перебування дитини з матір?ю негативно впливало на її психологічний стан. З 2023 року вона виїхала до Франції, де офіційно працевлаштувалася, і додому мала повернутися в лютому 2026 року. Коли її сина мобілізували, то вона одразу зателефонувала до ОСОБА_4 якій наголосила, що вона, як мати, несе відповідальність за дитину та зобов?язана забезпечити її догляд. Натомість, в той же день мати приїхала до дитини і почала обходити сусідів, щоб хтось забрав дитину до себе на тривале перебування. В подальшому, дитину було влаштовано до притулку «Центр Рідні», з якого вона її забрала, коли повернулася до України.
Відповідач, яка належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, відзиву не подала. При цьому, 15.12.2025 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_4 надійшла заява про визнання позову та розгляд справи у її відсутності. 
За таких обставин, відповідно до ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. 
Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, представника третьої особи, показання свідків та думку малолітньої дитини, дослідивши зібрані у справі докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.
Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, орган опіки і піклування.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 і її батьками значаться ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.13).
Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 20.09.2017 року позов ОСОБА_3 задоволено, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що зареєстрований 24.02.2015 року Галицьким відділом ДРАЦС реєстраційної служби ЛМУЮ, актовий запис №74, розірвано (а.с.14-15).
Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 12.10.2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на доньку ОСОБА_5 в сумі 850 грн. щомісячно, починаючи з 24.04.2017 року і до повноліття дитини; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на її утримання в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 24.04.2017 року і до досягнення дитиною трирічного віку (а.с.16-17).
Згідно заяви ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 01.12.2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І., зареєстрованої в реєстрі за №1907, ОСОБА_4 повідомила, що у зв?язку з її зайнятістю на роботі, її малолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово проживає разом із батьком, ОСОБА_3 з 10.06.2020 року і по теперішній час (а.с.18-19).
Згідно акту обстеження умов проживання від 27.12.2024 року у будинку АДРЕСА_1 , на момент присутності комісії, перебував ОСОБА_3 з донькою, який повідомив, що з матір?ю дитини розлучений з 2017 року, а з 2019 року мати покинула сім?ю, до дитини майже не навідується, не цікавиться її життям, матеріально не забезпечує, не цікавиться її навчанням, що підтвердила і сама дитина. Всі турботи відносно доньки здійснює батько та у цьому йому допомагає його мати - ОСОБА_2 (а.с.21)
Згідно відповіді Бартатівського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів «Заклад загальної середньої освіти - Заклад дошкільної освіти» №4 від 13.01.2025 року на адвокатський запит адміністрація Бартатівського НВК І-ІІ ст. повідомила, що за весь час навчання ОСОБА_5 в цьому закладі освіти регулярно відвідував школу, підтримував контакт з усіма вчителями та брав участь у батьківських зборах її батько ОСОБА_3 (а.с.22)
Відповідно до характеристики Бартатівського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів «Заклад загальної середньої освіти - Заклад дошкільної освіти» ОСОБА_5 за період навчання зарекомендувала себе як дисциплінована учениця, яка має навчальні досягнення високого рівня. Батько приділяє увагу навчанню та вихованню доньки, батьківські збори відвідує систематично, з розумінням ставиться до рекомендацій вчителя (а.с.23).
Згідно довідки СЗШ №65 м.Львова №67-д від 11.02.2025 року ОСОБА_5 дійсно у 2024-2025 навчальному році навчається у 3-Г класі СЗШ №65 у м.Львові (а.с.24). 
Відповідно до характеристики СЗШ №65 м.Львова №59 від 14.02.2025 року ОСОБА_5 за час навчання проявила себе старанною, дисциплінованої ученицею. Активно працює на уроках, орієнтується у вивченому матеріалі, акуратно та вчасно виконує завдання. Батько цікавиться навчанням доньки, прислухається до порад, рекомендацій. Допомагає дівчинці виконувати домашні завдання, працює додатково над розвитком дитини.
Згідно акта органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 01.05.2025 року, 01.05.2025 року о 15.00 год. на АДРЕСА_2 була виявлена ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі слів дитини вдалося встановити, що 30.04.2025 року її батька мобілізували працівники ТЦК. Про матір відомостей немає, місце перебування її невідоме, життям дитини не цікавиться. Дитина залишена без догляду та без батьківського піклування (а.с.32-33). 
Згідно постанови Сихівського районного суду м.Львова від 30.05.2025 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, за тих обставнин, що вона, будучи матір?ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.05.2025 року не забезпечила належного виконання батьківських обов?язків, а саме: не піклувалась про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, у нічний час доби передала дитину сторонній особі - сусідці ОСОБА_7 , без належного контролю, не з?явилася до ранку наступного дня, що викликало необхідність втручання соціальних служб та вилучення дитини (а.с.67).
Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_2 від 21.05.2025 року ОСОБА_8 перебуває на військовій службі з призовом по мобілізації у ВЧ НОМЕР_2 з 03.05.2025 року по теперішній час (а.с.26).
Листом №260810-вих-73349 від 20.05.2025 року «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Рідні» Львівської міської ради повідомив адвоката Скочиляс І.М. про те, що за період перебування малолітньої ОСОБА_5 , із 01.05.2025 року по теперішній час, дозволу із відділу «Служби у справах дітей» на відвідування дитини матір?ю ОСОБА_4 не надходило, матір жодного разу не відвідувала дитини. Повернення дітей із комунальної установи «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Рідні» Львівської міської ради відбувається тільки за письмовим Погодженням відділу «Служби у справах дітей». До комунальної установи» Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Рідні» Львівської міської ради звернень від ОСОБА_4 щодо повернення малолітньої дитини ОСОБА_5 їй на виховання та Погодження із відділу «Служби у справах дітей» не надходило (а.с.31)
Згідно заяви ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 01.05.2025 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Савицькою Т.О., зареєстровано в реєстрі за №925, ОСОБА_4 не заперечує проти позбавлення її батьківських прав та дає згоду на проведення засідань органу опіки та піклування у справі про позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , без її участі. А також надає згоду на розгляд справи про позбавлення її батьківських прав у суді без її участі (а.с.27).
У частинах першій, четвертій статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Отже, в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Слід зазначити про те, що заяви відповідача від 01.05.2025 року, в якій вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнала позов про позбавлення її батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у справі №401/1944/22 від 10.11.2023 року.
Відповідно до ст.171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
28.04.2026 року в судовому засіданні суд заслухав думку малолітньої ОСОБА_5 , яка зазначила, що на даний час вона проживає разом із бабусею, тато служить у ЗСУ, а мати перебуває в іншій країні. З татом по телефону вона спілкується кожного дня, а з мамою 1-2 рази на тиждень. Також вказала, що у неї є ще зведена сестра, яка проживає разом із матір?ю, і з якою вона також підтримує зв?язок. 
Також в судовому засіданні 28.04.2026 року були допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .
Так, свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні дала показання, що 30.04.2025 року їй подзвонила сусідка і повідомила про те, що ОСОБА_3 забрали працівники ТЦК. Знаючи, що у нього на вихованні є дитина, то вона вирішила поїхати до нього додому, щоб дізнатися як малолітня ОСОБА_5 . Коли вона приїхала до квартири, то з малолітньою ОСОБА_5 була її мати - ОСОБА_4 . Під час розмови із ОСОБА_4 , остання попросила її, щоб вона забрала дитину до себе, оскільки не має можливості забрати дитину із собою. Того дня малолітня ОСОБА_5 залишилася ночувати у неї, а на наступний день приїхали працівники органу опіки та піклування, які вилучили дитину, про що склали відповідний акт. В подальшому, ОСОБА_4 час від часу дзвонила до неї і запитувала чи вона може забрати доньку до себе.
Свідок ОСОБА_10 під час допиту в судовому засіданні у своїх показаннях вказала, що 30.04.2025 року її сусіда - ОСОБА_3 затримали працівники ТЦК. Того ж дня, малолітня ОСОБА_5 повернулася зі школи разом із своєю матір?ю, яка просила, щоб хтось забрав дитину, оскільки вона не має можливості забрати дитину до себе. 
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні дала показання, що в 2017 році вона працювала у Службі у справах дітей. До них звернулася ОСОБА_4 із проханням, щоб її дитину влаштували у притулок, оскільки вона не має можливості її утримувати. Орган опіки та піклування відмовив ОСОБА_4 , оскільки у дівчинки є батько. Також ОСОБА_4 повідомила, що вона не хоче, щоб донька залишалася з батьком. В подальшому, в орган опіки та піклування звернулася ОСОБА_2 з приводу того, що ОСОБА_4 не дає ОСОБА_3 бачитися із донькою. 
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Як зазначається у ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ч.1-4 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.1 ст.155 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`зками.
З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
У §54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07.12.2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
Суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Дана позиція узгоджується із викладено у постанові Верховного Суду від 10.11.2023 року у справі № 401/1944/22.
Згідно з ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України).
Висновком Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, №118917 від 14.08.2025 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.81-83).
Частиною 6 ст.19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Тлумачення ч.6 ст.19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 
Пленум Верховного Суду України в п.15, 18 Постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських прав.
Також слід зазначити, що необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батьків до належного виконання своїх батьківських обов?язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інший спосіб, які незаконно її утримують), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і гуртуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. 
Аналізуючи висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно її доньки, суд наголошує на тому, що органом опіки та піклування, жодним чином не мотивована саме доцільність позбавлення матері батьківських прав, не було з`ясовано можливість застосування до відповідача інших попереджувальних заходів впливу замість позбавлення батьківських прав.
Також, суд наголошує на тому, що під час розгляду справи встановлено, що зв`язок між матір`ю та донькою не втрачено, відповідач психічно здорова людина, відсутні будь-які підтвердження фактів зловживання спиртними напоями та перебування на відповідному обліку, застосування нею насильства до дитини.
Під час розгляду справи встановлено, що відсутній спір між батьками щодо визначення місця проживання ОСОБА_5 , і між ними існує домовленість, що дитина буде проживати з батьком. 
Таким чином, беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення нею від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні.
При цьому, як було встановлено, відповідач дійсно у певній мірі не виконувала свої батьківські обов`язки відносно малолітньої, однак враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, суд дійшов висновку про передчасність прийняття такого рішення та недоцільність позбавляти відповідача батьківських прав, однак слід попередити її про необхідність зміни свого ставлення до обов`язку по вихованню доньки.
На думку суду, таке рішення буде в інтересах дитини, адже позбавлення матері на будь-який зв`язок з дитиною, а останньої - права на материнське піклування та виховання, є крайнім, тобто останнім зі всіх можливих заходом, який не може бути виправдано виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї. Таке рішення надасть можливість відповідачу змінити свою поведінку, яка перешкоджає належному забезпеченню та вихованню дитини, а дитині - зберегти свої родинні зв`язки, реалізувати природне право на батьківське піклування та підтримку.
Приймаючи рішення щодо стягнення аліментів, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов?язані піклуватись про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 
За умовами ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.
Згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку позивача на користь відповідача.
Виходячи з наведеного, керуючись принципом розумності і справедливості, та враховуючи, що малолітня ОСОБА_5 змінила місце проживання, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки в розмірі частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.04.2022 року.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1211,20 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів, від сплати якого позивач був звільнений, підлягає стягненню з відповідача на користь держави, а сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1211,20 грн. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, відшкодуванню не підлягає, оскільки суд дійшов висновку про відмову в цій частині позову (а.с.7).
Керуючись ст.10, 12, 13, 81, 141, 258, 263-265, 268, 280, 282ЦПК України, суд 

ухвалив:

Позов задовольнити частково.
Стягувати із ОСОБА_4 на користь  ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.05.2025 року і до досягнення нею повноліття.
Припинити стягнення з  ОСОБА_3  на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання малолітньої  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Городоцького районного суду Львівської області від 12.10.2017 року у цивільній справі №441/533/17.
В задоволенні позову в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Покласти на Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, чи інший орган опіки та піклування у разі зміни місця проживання дитини, контроль за виконанням ОСОБА_4 її батьківських обов?язків відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути із ОСОБА_4 1211,20 грн. судового збору в дохід держави.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складання повного судового рішення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем та третіми особами в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Позивач і треті особи, яким повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складання, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 ;
відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 ;
треті особи - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, місцезнаходження: м.Львів, вул.Виговського, буд.34;
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання якої за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 26.06.2026 року.

Суддя (підпис)
Згідно з оригіналом.
Суддя: С.Ю. Колодяжний