КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2026 року Київ справа №320/10243/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (ГУ ДПС у м. Києві, податковий орган, контролюючий орган).
Просила суд:
визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.09.2024 №103800240208, №103849240208, №103779240208 та №103809240208.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що за правилами пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід та доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). Поряд з цим нормами податкового законодавства прямо не передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються грошові перекази між фізичними особами, де позивач через свій рахунок в АТ «Універсалбанк» брала в борг кошти у фізичних осіб та повертала їх через певний час. Вказано, що з метою доведення такої обставини необхідний час зібрати відповідні докази, оскільки частина угод укладалася усно у зв`язку з віддаленістю фізичних осіб, інша частина потребує пошуку правочинів, оскільки вони укладалися на невеликі суми у 2023 році.
Ухвалою суду від 05.03.2025 відкрито провадження в адміністративній справі. Постановлено, що справа буде розглядатися одноособово суддею Скрипкою І.М. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог і просив суд відмовити у позові. Вказано, що ФОП ОСОБА_1 в 2023 році відповідно до листа ДПС України від 26.03.2023 № 8651/7/99-00-24-01-02-07 та інформації від Національного банку України, що надійшла листом від 20.03.2024 № 24-0006/21625/БТ до Державної податкової служби стосовно значних обсягів переказів між рахунками фізичних осіб із використанням електронних платіжних засобів (р2р-платежів), мала взаємовідносини з невстановленими особами, від яких отримувала доходи, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у вигляді переказів із використанням електронних платіжних засобів (p2р - платежів). Вказали, що згідно такої податкової інформації у періоді з 01.01.2023 по 31.12.2023 на рахунок позивача надійшло переказів із використанням електронних платіжних засобів (р2р- платежів) всього у сумі 4 958 772,00 грн. У відомостях ЦБД ДРФО дохід отриманий платником податків фізичною особою ОСОБА_1 як інший дохід не відображено, відповідно податок із доходів фізичних осіб та військовий збір у джерела виплати не нараховано та не перераховано. Наголосили, що позивачу направлявся запит про надання пояснення та документального підтвердження доходу, однак такі до контролюючого органу не надходили. Звернуто увагу, що доводи позивача щодо неправомірності дій контролюючого органу не підтверджуються жодним доказом. 
Позивачем подано відповідь на відзив, де вказано, що жодним документом із наведених відповідачем не підтверджено проведення позивачу грошових коштів на суму 4958772 грн та не зазначена банківська установа, де здійснювалися такі грошові перекази, не встановлено їх призначення та яка сума грошових переказів надходила ОСОБА_1 у 2023 році, а яку вона перераховувала сама. На адвокатський запит щодо надання вказаної інформації відповідач відмовив у наданні. Крім того, податковий орган у відзиві не оспорює той факт, що останнім під час перевірки не встановлювалася банківська установа, через яку здійснювалися грошові перекази y 2023 році, чи встановлювалося їх призначення. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
13.05.2024 ГУ ДПС направлено позивачу запит «Про надання пояснення і документального підтвердження щодо отриманого доходу» рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 0101141366484, яке повернулося за закінченням терміну зберігання.
Встановлено, що податковим органом у подальшому направлено позивачу копію наказу від 20.06.2024 № 4293-п та повідомлення від 21.06.2024 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки. Такі наказ і повідомлення направлені рекомендованим повідомленням 0600934168639, яке повернулося за закінченням терміну зберігання.
Судом з`ясовано, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.1, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України та відповідно до наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 20.06.2024 № 4293-п проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді переказів на рахунок фізичної особи із використанням електронних платіжних засобів ОСОБА_1 .
За результатами перевірки складено Акт від 12.08.2024 №36462/5/26-15-24-02-0813208013321, у якому зафіксовано порушення фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 вимог:
- підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168, пункту 179.1 статті 179 Розділу IV Податкового кодексу України, з урахуванням вимог підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, - не подано до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДПС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2023 рік;
- пункту 44.1 та 44.3 статті 44, пункту 85.2 статті 85, підпункту «а» пункту 176.1 пункту 176 Податкового кодексу України, - не надано документів пов`язаних з предметом перевірки для визначення суми загального річного оподаткованого доходу;
- підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 Податкового кодексу України з урахуванням вимог пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, - не задекларовано дохід у вигляді переказів на рахунок фізичної особи із використанням електронних платіжних засобів (р2р платежів), що підлягає оподаткуванню на загальну суму 4 958 772,00 грн та відповідно занижено суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2023 рік, на загальну суму 892578,96 грн;
- підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, - не задекларовано дохід у вигляді переказів на рахунок фізичної особи із використанням електронних платіжних засобів (р2р платежів), що підлягає оподаткуванню на загальну суму 4 958 772,00 грн та відповідно занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за 2023 рік на загальну суму 74 381,58 грн;
- підпункту 73.3.3 пункту 73.3. статті 73 Податкового кодексу України, а саме - не надано до податкових органів відповіді на письмовий запит про надання інформації.
16.09.2024 на підставі вказаних висновків складені наступні податкові повідомлення-рішення:
- №103800240208 (форма «ПС») про сплату штрафних санкцій у розмірі 340 грн за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (код платежу 11010500)» через неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік;
- №103849240208 (форма «Р»), яким донараховано 92976,98 грн військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у зв`язку із заниженням суми військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за 2023 рік, на загальну суму 74 381, 58 грн;
- №103815240208 (форма «Р»), яким нараховано 1 150 723, 70 грн зобов`язань із податку на доходи фізичних осіб (не оскаржується у межах цієї справи);
- №103779240208 (форма «ПС») про нарахування штрафних санкцій в розмірі 1020,00 грн у зв`язку із неподанням до перевірки Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;
- №103809240208 (форма «ПС») про нарахування штрафних санкцій в розмірі 7100,00 грн у зв`язку із ненаданням відповіді на запит податкового органу.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного.
За приписами підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).
За нормами підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Так, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (пункт 79.1 статті 79 ПК України).
Нормами пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Згідно з пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
При цьому, за пунктом 79.3 статті 79 Податкового кодексу України, присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.
Підпунктом 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України встановлено обов`язок платника податків подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.
Право контролюючого органу отримувати безоплатно від платників податків у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів передбачене підпунктом 20.1.2 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України.
За положеннями пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; печатку контролюючого органу.
Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, за результатами аналізу податкової інформації, отриманої у встановленому законом порядку, виявлено факти, які можуть свідчити про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, із обов`язковим зазначенням таких фактів у запит.
Виходячи з аналізу наведених норм, вимоги, які висуваються до змісту запиту, є нормативно визначеними і розширеному тлумаченню не підлягають.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.06.2024 у справі №813/952/18.
З матеріалів справи слідує, що запит від 13.05.2024 № №8389/1/26-15-24-02-08-08, направлений відповідачем на адресу платника податків, містив обставини, встановлені на підставі інформації, отриманої від ДПС України від 26.03.2024 № 8651/7/99-00-24-01-02-07, яка в свою чергу отримана від Національного банку України (лист від 20.03.2024 № 24-0006/21625/БТ).
Запит містив опис інформації, що запитується, та орієнтовний перелік документів, що її підтверджують.
За таких обставин на платника податків покладався обов`язок щодо надання відповідної інформації.
Згідно корінця поштового повідомлення про вручення лист повернуто до податкового органу з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».
У той же час, пунктом 42.5 статті 42 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
За вказаних обставин, суд погоджується з позицією відповідача у тій частині, що платником податків ОСОБА_1 порушено вимоги підпункту 73.3.3 пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України.
Також, відповідно до висновків Акта від 12.08.2024 за №36462/5/26-15-24-02-0813208013321 за наслідками проведення перевірки контролюючим органом встановлено заниження загального річного оподатковуваного доходу внаслідок недекларування грошових коштів, які надійшли від фізичних осіб на банківський рахунок із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) у сумі 4,958 772,00 грн, в результаті визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2023 рік у 892578,96грн.
З цього приводу суд зазначає наступне.
За визначенням у підпункті 14.1.54 пункту14.1 статті14 Податкового кодексу України дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України.
Згідно із підпунктом 14.1.55 пунктом 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дохід, отриманий з джерел за межами України, - це будь-який дохід, отриманий резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності за межами митної території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, спадщину, подарунки, виграші, призи, доходи від виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими та трудовими договорами, від надання резидентам в оренду (користування) майна, розташованого за межами України, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих за межами України портів, доходи від продажу майна, розташованого за межами України, дохід від відчуження інвестиційних активів, у тому числі корпоративних прав, цінних паперів тощо; інші доходи від будь-яких видів діяльності за межами митної території України або територій, непідконтрольних контролюючим органам.
Згідно із підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
За нормами пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Згідно із пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.
Підпунктом 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України встановлено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.
Пункт 164.2 статті 164 Податкового кодексу України встановлює перелік видів доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Так, серед іншого до такого доходу віднесені інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу (підпункт 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України).
При цьому, у статті 165 Податкового кодексу України наведено перелік доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, у статті 166 ПК України передбачені випадки, за яких платник податків може зменшити загальний оподатковуваний дохід на розмір податкової знижки.
Відповідно до пункту 164.3 статті 164 Податкового кодексу України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.
За загальним правилом, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами (пункт 167.1 статті 167 Податкового кодексу України).
Пункти 167.2-167.5 статті 167 Податкового кодексу України встановлюють випадки, за яких до бази оподаткування застосовується ставка податку, відмінна від загальної.
Згідно із підпунктом «в» пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України платники податку зобов`язані подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.
Платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу (підпункт 179.1 статті 179 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпунктів 1.1, 1.2 та 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що за загальним правилом кожна особа, яка отримує дохід, зобов`язана сплачувати податок на доходи фізичних осіб, військовий збір та подавати у зв`язку з цим до податкового органу податкову звітність. При цьому Податковий кодекс України відносить до доходів фізичної особи будь-які доходи, отримані платником податків у відповідному періоді, окрім тих, що не підлягають оподаткуванню, чи підлягають зменшенню на суму податкової знижки або ж із застосуванням меншої ставки податку.
Вирішуючи питання щодо того, чи може у спірних правовідносинах інформація, надана банківською установою про обсяги отриманих платником податків грошових переказів, бути підставою для висновку податкового органу про порушення таким платником вимог податкового законодавства в частині декларування отриманого у періоді, що перевірявся, загального оподатковуваного доходу, суд виходить з наступного.
Так, стаття 83 Податкового кодексу України встановлює перелік матеріалів, які є підставами для висновків під час проведення перевірок. Підпункт 83.1.2 пункту 83.1 статті 83 ПК України до таких матеріалів відносить, зокрема, податкову інформацію.
За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.171 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова інформація вживається у значенні, визначеному Законом України «Про інформацію».
За визначенням у статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Таким чином, висновки податкового органу за наслідками здійсненого ним контрольного заходу можуть, серед іншого, ґрунтуватись і на податковій інформації, до якої відносяться будь-які відомості та/або дані, що стосуються предмета перевірки.
Приписи підпункту 19-1.1.2 пункту 19-1 статті 19 Податкового кодексу України покладають на контролюючі органи функції з контролю своєчасності подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів, платежів.
Контролюючі органи, зокрема, мають право для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом (підпункт 20.1.2 пункту 20.1 статті 20 ПК України).
Пунктом 71.1 статті 71 Податкового кодексу України встановлено, що інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Відповідно до пункту 72.1.3 пункту 72.1 статті 72 Податкового кодексу України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла від банків, інших фінансових установ - інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків.
За правилами пункту 73.1 статті 73 Податкового кодексу України інформація, визначена у статті 72 цього Кодексу, безоплатно надається контролюючим органам періодично або на окремий письмовий запит контролюючого органу у терміни, визначені пунктом 73.2 цього Кодексу.
Отже, на виконання покладених на них функцій податкові органи вправі звертатись до банків чи інших фінансових установ із запитами щодо отримання інформації про рух коштів на рахунках платника податків. Надана такою установою інформація відноситься до податкової та є підставою для врахування при формуванні висновків про дотримання чи порушення платником податків норм податкового законодавства.
При цьому, положення статей 72, 73, 83 Податкового кодексу України у взаємозв`язку з нормами статей 72-74 Кодексу адміністративного судочинства України не дають підстав вважати, що отримана податковим органом у порядку, встановленому Податкового кодексу України, інформація від банківської установи про рух коштів платника податків є недопустимим доказом, оскільки саме така установа уповноважена законом на надання відомостей такого характеру.
У той же час, платник податків, який не згоден із відповідністю такої інформації дійсним обставинам справи або ж вважає, що розмір заниженого ним податкового зобов`язання є меншим, вправі подати до контролюючого органу або ж в ході судового розгляду справи відповідні докази, що спростовують доводи суб`єкта владних повноважень. Це зумовлено специфікою поставленого в провину платнику податків порушення, а саме заниження загального оподатковуваного доходу, у зв`язку з чим контролюючому органу достатньо довести саме факт отримання останнім доходу у періоді, що перевірявся.
Поряд з цим, у разі заперечення таких обставин платник податків повинен надати докази, які свідчитимуть про: відсутність такого доходу взагалі; наявність підстав вважати його неоподатковуваним або його зменшення; застосування ставки податку, відмінної від базової тощо.
Водночас, у разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать про те, що задекларовані платником податків податкові зобов`язання не відповідають дійсності або він не виконав обов`язок щодо подання декларації за наявності об`єкта для декларування, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 25.08.2022 у справі № 140/403/19.
Так, під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки контролюючим органом було використано інформацію, що надійшла від ДПС України щодо значних обсягів переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р платежі) у 2023 році, надану листом від 26.03.2023 № 8651/7/99-00-24-01-02-07, яким повідомлено, що згідно податкової інформації від Національного банку України, яка надійшла до ГУ ДПС у м. Києві листом ДПС України від 26.03.2024 № 8651/7/99-00-24-01-02-07 у періоді з 01.01.2023 по 31.12.2023 на рахунок фізичної особи ОСОБА_1 надійшло переказів із платника податків використанням електронних платіжних засобів (р2р- платежів) всього у сумі 4 958 772, 00 грн.
Отже, під час податкової перевірки за відомостями, наданими у встановленому порядку Національним банком України, встановлено, що у 2023 році наявні значні обсяги переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі).
Саме інформація надана у встановленому порядку Національним банком України слугувала підставою для висновку контролюючого органу про заниження позивачем у періоді, що перевірявся, податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
P2P-платежі (з англ. person-to-person) - це грошові перекази фізичних осіб «з карти на карту». P2P-транзакції зазвичай використовуються для оплати послуг або покупок у приватних продавців на онлайн-ринках, також такі платежі можуть використовуватися і для переказів коштів з іншою метою.
Разом з тим, поповнення рахунків однієї фізичної особи з використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) різними фізичними особами у значному обсязі та за відсутності в отримувача належного документального обґрунтування підстав для одержання таких грошових коштів свідчить про отримання позивачем у 2023 році доходів в розмірі 4 958 772,00 грн у вигляді інших доходів.
При цьому, лист фінансової установи, зокрема, який містить інформацію щодо періоду і розміру отриманого особою доходу та дає можливість ідентифікувати таку особу, може бути як підставою для висновків податкових органів при проведенні податкової перевірки в розумінні статті 83 Податкового кодексу України, так і належним та допустимим письмовим доказом в розумінні статей 73, 74, 94 Кодексу адміністративного судочинства України під час судового розгляду.
Суд встановив, що така інформація була в розпорядженні ДПС України, тому відповідач обґрунтовано використав її під час здійснення контрольного заходу.
Водночас, у ході судового розгляду позивач не надала доказів, які свідчать про відсутність такого доходу взагалі, наявність підстав вважати його неоподатковуваним або його зменшення, застосування ставки податку, відмінної від базової тощо.
Слід також зазначити, що отримавши акт перевірки та звернувшись до суду з позовом про оскарження винесених податкових повідомлень рішень, позивач була обізнана із змістом виявлених порушень та не була позбавлена можливості надати відповідачу та суду первинні документи на підтвердження обставин, що отримані нею у період 2023 року суми коштів на її рахунки не були доходом, який підлягає оподаткуванню.
Водночас про існування відповідного документального підтвердження позивач не зазначила ні при зверненні до суду із цим позовом, ні під час розгляду справи в суді, що вказує на неспроможність позивача документально спростувати висновки податкового органу про отримання у 2023 році доходів, без їх належного обліку, звітності і оподаткування.
Таким чином, у зв`язку з ненаданням до перевірки в повному обсязі банківських виписок, обсяг річного оподаткованого доходу платника податків, отриманого у вигляді інших доходів визначений на підставі отриманої інформації наданої листами Національного банку України про надходження на банківські рахунки позивача (з зазначенням номерів рахунків та банківських установ) у 2023 році грошових коштів з використанням реквізитів ЕПЗ (р2р платежі) у загальній сумі 4 958 772,00 грн.
Суд повторно наголошує, що позивачем ні під час, ні після завершення перевірки, а також під час судового розгляду справи, не надано жодних пояснень щодо джерела походження зазначених коштів та правову підставу їх отримання.
При цьому, судом відхиляються твердження позивача з приводу того, що саме контролюючий орган має доводити, що отримані позивачем кошти на картковий рахунок є доходом, оскільки будь-які кошти, які надходять фізичній особі на її картковий банківський рахунок є доходом, якщо особа не доведе що ці кошти не підпадають під виключення, які визначені у статті 165 Податкового кодексу України. Тобто, у досліджуваному випадку саме позивач зобов`язаний пояснити походження коштів та довести, що вони не є «іншим доходом» в розумінні статті 164 Податкового кодексу України.
Із урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 16.09.2024 №103800240208, №103849240208 та №103809240208.
У той же час, стосовно повідомлення-рішення №103779240208 від 16.09.2024 суд зазначає наступне.
Так, названим рішенням нараховано позивачу штраф у розмірі 1020 грн через ненадання до перевірки Книги обліку доходів і витрат.
При цьому, ОСОБА_1 не є фізичною особою-підприємцем.
Суд наголошує, що відсутність у платника податків фізичної особи (яка не є фізичною особою-підприємцем і не здійснює незалежну професійну діяльність) обов`язку із ведення Книги обліку доходів і витрат, тому приходить до висновку про протиправність названого податкового повідомлення-рішення, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за ненадання посадовим (службовим) особам контролюючих органів до перевірки Книги обліку доходів у сумі 1 020,00 грн, та, відповідно, необхідність його скасування.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
За змістом частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як видно із квитанції від 27.02.2025, позивачем сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн. Зважаючи на частину задоволених позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 200 грн підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 16.09.2024 №103779240208.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 200 грн (двісті гривень ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011; місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19). 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.