ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/30648/24	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),
суддів: Юрко І.В., Білак С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 в адміністративній справі №160/30648/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якої позивач просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати п. 2.16 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2023 року №841;
- визнати протиправним та скасувати п. 15 наказу командира військової частини  НОМЕР_1  від 08.11.2023 року №871;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 , за період з 29.10.2023 року по 04.12.2023 року;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини  НОМЕР_1  від 24.11.2023 року №21791 «Про результати службового розслідування».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 в адміністративній справі №160/30648/24 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 сум основного грошового забезпечення за період з 29.10.2023р. по 12.12.2023р., включно. 
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 основне грошове забезпечення у період з 29.10.2023р. по 12.12.2023р., включно.
Не погодившись з рішенням суду, позивачем подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та прийняти нову постанову в цій частині, якою позов задовольнити в повному обсязі. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.03.2023 року № 191, відповідно до п. 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (зі змінами), нижчепойменованих військовослужбовців, призваних по мобілізації, які прибули з військової частини НОМЕР_2 , згідно наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.03.2023 року №79-рс, зарахувати до списків особового складу військової частини з 27.03.2023 року та на всі види забезпечення, на котлове забезпечення з 28.03.2023 року і вважати такими, що з 27.03.2023 року прийняли справи та посади і приступили до виконання службових обов`язків, а саме: молодшого сержанта за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , на посаду солдата резерву 2 запасної роти, ВОС 103061А, ШПК «солдат», посадовий оклад 2470 грн. на місяць, щомісячна премія в максимальному розмірі 590% від встановленого посадового окладу. Підстава: наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.03.2023 року №79-рс, поіменний список.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.03.2023 року № 194, молодшого сержанта за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , командира бойової машини-командира 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, вважати таким, що 28.03.2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Виключити з котлового забезпечення військової частини з 28 березня 2023 року. Виключити з грошового та речового забезпечення військової частини з 28 березня 2023 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.04.2023 року № 224, відповідно до пп.14 п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці відсутні понад 10 діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі), нижчепойменованих осіб солдатського та сержантського складу, які виведені в розпорядження наказом командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади від 07.04.2023 року №97-рс, увільнити від займаних посад та зарахувати в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини, з 07 квітня 2023 року: молодшого сержанта за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , командира бойової машини-командира 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, у зв`язку з самовільним залишенням частини (підстава: наказ командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади від 07.04.2023 року №97-рс, рапорти командирів підрозділів).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.10.2023 року № 841, молодшого сержанта за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , командира бойової машини-командира 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, вважати таким, що 29 жовтня 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Виключити з котлового забезпечення військової частини з 29 жовтня 2023 року. Виключити з грошового та речового забезпечення військової частини з 29 жовтня 2023 року. (підстава: доповідь про самовільне залишення частини від 29 жовтня 2023 року №10818).
В подальшому, відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за №1503/31371, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29 жовтня 2023 року №20682 було проведено службове розслідування за фактом самовільного залишення місця несення служби 29.10.2023 року молодшим сержантом ОСОБА_1 , з метою уточнення причин і умов, що сприяли самовільному залишенню місце несення служби, а також встановлення ступеня вини молодшого сержанта ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
За результатами проведення службового розслідування складено відповідний Акт службового розслідування від 24.11.2023 року.
Висновки означеного акта перевірки обґрунтовані тим, що в ході проведення службового розслідування було встановлено, що 29.10.2023 о 07:00 під час перевірки наявності особового складу 2 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , було виявлено відсутність молодшого сержанта ОСОБА_1 , який самовільно залишив район зосередження підрозділу в АДРЕСА_1 . Пошукові заходи військовослужбовця позитивних результатів не дали. На телефонні дзвінки не відповідає, місце знаходження не відоме. Також було встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 не доповідав про будь-які проблемні питання, що потребують негайного вирішення, посадовим особам 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 не доповідав, клопотань про надання йому відпустки не подавав. На момент завершення службового розслідування військовослужбовець не повернувся до військової частини НОМЕР_1 . За фактом самовільного залишення частини військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 було виявлено відсутність молодшого сержанта ОСОБА_1 , командиром 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 була подана доповідь від 29.10.2023 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» №21791 від 24.11.2023 року встановлено вирішення питання щодо притягнення або не притягнення до дисциплінарної відповідальності або не притягнення до дисциплінарної відповідальності молодшого сержанта ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкласти до його повернення на військову службу до військової частини НОМЕР_1 . Начальнику фінансово-економічної служби головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 згідно п. 5 розд. XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, молодшого сержанту ОСОБА_1 , призупинивши виплату грошового забезпеченя з 29.10.2023 року, а також не виплачувати йому премію за відповідний місяць самовільного залишення частини у повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду, відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року за відповідні місяці самовільного залишення частини у повному обсязі.
Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження 42023052210001527, дата реєстрації провадження 12.12.2023, відповідно до повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 №18975 від 29.09.2023 командир бойової машини-командир 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 28.03.2023 самовільно без поважних причин залишив місце служби поблизу АДРЕСА_1 , без зброї та боєприпасів, та 15.05.2023 повернувся до місця несення служби.
Листом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську №13-07-28043/24-кр від 11.10.2024 було, зокрема, повідомлено, що в провадженні слідчих ТУ ДБР у м. Краматорську перебуває в провадженні кримінальне провадження №42023052210001527 від 12.12.2023 (ч. 5 ст. 407 КК України) відносно військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 , про підозру останньому не повідомлялось.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.11.2023 року №871, відповідно до пп.14 п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці відсутні понад 10 діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі), нижчепойменованих осіб солдатського та сержантського складу, які виведені в розпорядження наказом командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади від 08.11.2023 року №312-рс, увільнити від займаних посад та зарахувати в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини, з 08 листопада 2023 року: молодшого сержанта за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , командира бойової машини-командира 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, у зв`язку з самовільним залишенням частини (підстава: наказ командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади від 08.11.2023 року №312-рс, рапорти командирів підрозділів, витяг із наказу командира військової частини «Про результати службового розслідування»).
Вказані обставини слугували для звернення ОСОБА_1 до суду з цією позовною заявою. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Положеннями статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Відповідно до ст.97 Дисциплінарного статуту ЗСУ про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.
Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.
Статтею 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ, встановлено, що під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
Отже аналізуючи наведені норми, слід зазначити, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником) і дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення.
Порядок виконання дисциплінарних стягнень установлений, зокрема, статтями 96-98 Дисциплінарного статуту, відповідно до яких дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці.
Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність. Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
Аналізуючи наведені норми, суд зазначає, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.
Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі Порядок №608).
Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608, службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку №608, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Як видно з пункту 1 розділу V Порядку №608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування (п.2 розділу V Порядку №608).
Відповідно до пункту 3 розділу V Порядку №608, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Згідно з п.4 розділу V Порядку №608, у резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку №608, після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VІ Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.
Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку №608, дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Згідно з вимогами пункту 3 розділу VІ Порядку №608, якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
При цьому, Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення).
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, визначається та регулюється Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).
Відповідно до п.144-1 Положення №1153/2008 для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Згідно з п.144-2 Положення №1153/2008 військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.
Звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу (пункт 144-3 Положення).
При цьому, п.144-6 Положення №1153/2008 встановлено, що для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Таким чином, з урахуванням вказаних приписів Положення №1153/2008, підставою для призупинення виплати грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця може бути призупинення військової служби військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, і таке призупинення здійснюється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Однак, у разі закриття такого кримінального провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту військовослужбовця продовжуються, а пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців, - поновлюються.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29 жовтня 2023 року №20682 «Про призначення службового розслідування» було призначено проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця несення служби 29.10.2023 року молодшим сержантом ОСОБА_1 , з метою уточнення причин і умов, що сприяли самовільному залишенню місце несення служби, а також встановлення ступеня вини молодшого сержанта ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
В ході проведення службового розслідування були відібрані пояснення у радіотелефоніста радіостанції радіо взводу роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 та оператора 1 апаратної 1 взводу зв`язку роти командного пункту польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 , з пояснень яких стало відомо, що під час захисту територіальної цілісності України, а саме 29.10.2023 року о 07:00 під час перевірки наявності особового складу 2 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , було виявлено відсутність молодшого сержанту ОСОБА_1 , який самовільного залишив район зосередження підрозділу в АДРЕСА_1 . Пошукові заходи військовослужбовця позитивних результатів не дали, на телефонні дзвінки не відповідає, місце знаходження невідомо.
За фактом самовільного залишення розташування підрозділу без зброї військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 була подана доповідь від 29.10.2023 року.
За результатами проведення службового розслідування складено відповідний Акт службового розслідування від 24.11.2023 року.
Висновки означеного акта перевірки обґрунтовані тим, що в ході проведення службового розслідування було встановлено, що 29.10.2023 о 07:00 під час перевірки наявності особового складу 2 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , було виявлено відсутність молодшого сержанта ОСОБА_1 , який самовільно залишив район зосередження підрозділу в АДРЕСА_1 . Пошукові заходи військовослужбовця позитивних результатів не дали. На телефонні дзвінки не відповідає, місце знаходження не відоме. Також було встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 не доповідав про будь-які проблемні питання, що потребують негайного вирішення, посадовим особам 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 не доповідав, клопотань про надання йому відпустки не подавав. На момент завершення службового розслідування військовослужбовець не повернувся до військової частини НОМЕР_1 . За фактом самовільного залишення частини військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 було виявлено відсутність молодшого сержанта ОСОБА_1 , командиром 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 була подана доповідь від 29.10.2023 року.
Надаючи оцінку правовідносинам у даній справі, колегія суддів враховує, що твердження позивача про те, що напередодні ним було подано рапорт про необхідність проходження лікування, не знайшли свого підтвердження, оскільки доказів подання такого рапорту та самого рапорту позивачем не надано та матеріали справи не містять. 
Також позивачем до суду не надано будь-яких доказів на підтвердження законності залишення місця служби, зокрема, того, що позивач звертався до відповідача із рапортом, заявою тощо про направлення на лікування або ВЛК, надання відпустки для лікування, самого направлення на лікування, жодних медичних документів, відпускного квитка тощо.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» №21791 від 24.11.2023 року встановлено вирішення питання щодо притягнення або не притягнення до дисциплінарної відповідальності молодшого сержанта ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, - відкласти до його повернення на військову службу до військової частини НОМЕР_1 .
Так, резолютивна частина зазначеного наказу має рекомендаційний характер, оскільки відповідачем лише запропоновано вжити заходи щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, та фактично містить відкладальну обставину, твердження про остаточне настання якої, є передчасним.
Крім того згідно пункту 2 вищевказаного наказу було встановлено начальнику фінансово-економічної служби головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 згідно п. 5 розд. XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, молодшому сержанту ОСОБА_1 , призупинити виплату грошового забезпеченя з 29.10.2023 року, а також виплачувати йому премію за відповідний місяць самовільного залишення частини у повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду, відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року за відповідні місяці самовільного залишення частини у повному обсязі.
У зв`язку із вищенаведеними обставинами, відносно ОСОБА_1 було порушено кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №42023052210001527 від 12.12.2023 р.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.11.2023 року №871, відповідно до пп.14 п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці відсутні понад 10 діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі), нижчепойменованих осіб солдатського та сержантського складу, які виведені в розпорядження наказом командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади від 08.11.2023 року №312-рс, увільнити від займаних посад та зарахувати в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини, з 08 листопада 2023 року: молодшого сержанта за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , командира бойової машини-командира 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, у зв`язку з самовільним залишенням частини (підстава: наказ командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади від 08.11.2023 року №312-рс, рапорти командирів підрозділів, витяг із наказу командира військової частини «Про результати службового розслідування»).
Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Відповідно до статті 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (у редакції, чинній до 18.05.2023), військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Бойове чергування - це виконання бойового завдання. Бойове чергування здійснюється черговими силами і засобами, призначеними від військових частин. До складу чергових сил і засобів входять бойові обслуги, чергові зміни пунктів управління, сил і засобів бойового забезпечення та обслуговування (частина перша і друга статті 332 Статуту внутрішньої служби).
Згідно з абзацом четвертим частини другої статті 340 Статуту внутрішньої служби особовому складові чергової зміни під час несення бойового чергування заборонено самовільно залишати бойовий пост чи інше місце несення бойового чергування.
Відтак, з дня введення в Україні воєнного стану (24.02.2022) усі військові частини залученні до виконання бойових завдань, а отже здійснюють бойове чергування, у тому числі відповідач.
Таким чином, військовослужбовцям відповідача заборонено самовільно залишати бойовий пост чи інше місце несення бойового чергування.
Статтею 14 Статуту внутрішньої служби встановлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.
Отже, залишати розташування військової частини із службових та/або особистих питань військовослужбовець може лише за згодою свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.
Слід зазначити, що відповідальність за самовільне залишення військової частини або дезертирство передбачена ст.ст. 407-408 Кримінального кодексу України (далі КК України).
Самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу (наказу) начальника (командира). Не вважається самовільним: залишення за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування в/ч, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. Вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.
Крім того, судом зауважується, що виходячи з наведених правових норм, за своєю суттю самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікування є порушенням військової дисципліни.
При цьому, самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі.
Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо чи інші надзвичайні події та обставини, які підтверджені відповідними документами.
Таким чином, не вважається самовільним залишення військової частини за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування військової частини, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. В будь-якому випадку вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.
Відсутність у командира відомостей (доказів) про причини залишення чи нез`явлення військовослужбовця зобов`язує командира доповісти про такий факт своє командування та повідомити відповідний орган досудового розслідування.
Виходячи з обставин цієї справи, в обгрунтування доводів про те, що позивач самовільно не залишав військову частину останній зазначає, що під час шикування частини підрозділу о 6:00 год 29.10.2023 р., в складі якої позивач проходив службу, було повідомлено, що підрозділ має вибути о 15:00 год на точку зосередження в зоні бойових дій.
Позивач серед інших військовослужбовців повідомив про те, що за станом здоров`я не може вибути на точку зосередження та вийшов зі строю. Головний сержант роти ОСОБА_5 наказав всім хто вийшов зі строю здати зброю, бронежилети, каски та інше речове майно. Паралельно з цим головний сержант сказав заступнику командира роти записати всіх, хто вийшов зі строю, такими, що самовільно залишили місце несення служби.
Потім ОСОБА_5 відвіз всіх, хто вийшов зі стро, зокрема і позивача, до місця розташування старшини роти в н.п. Дружківка Донецької області. Там всі здали своє майно під розпис старшині роти старшому сержанту ОСОБА_6 . 
Далі ОСОБА_5 сказав, щоб всі їхали додому, адже служба вже призупинена і вони не мають тут знаходитись.
На думку позивача, вказані обставини підтверджують те, що позивач військову частину покинув не самовільно, а в наслідок отримання відповідного наказу.
З даного приводу суд зазначає наступне. 
Надаючи оцінку вищенаведеним доводам позивача, суд першої інстанції зазначив, що в межах даної адміністративної справи не встановлюється наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності за самовільне залишення місця несення служби, а досліджується питання відповідності оскаржуваних наказів положенням статті 2 КАС України, а саме: прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також, суд першої інстанції виходив із того, що в разі якщо позивач вважає, що він отримав «явно злочинний наказ», то положеннями Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарним статутом Збройних Сил України визначений певний порядок дій військовослужбовця в разі отримання наказу, який на його думку є неправомірним (злочинним).
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до положень зазначеного вище законодавства, незаконним слід вважати наказ, який відданий особою в неналежному порядку та не в межах її повноважень; за змістом суперечить чинному законодавству; пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Різновидом незаконного наказу є злочинний наказ, тобто такий, що передбачає вчинення діяння (дії або бездіяльності), за яке Кримінальним кодексом України встановлена відповідальність (в даному випадку самовільне залишення військової частини). Злочинність наказу повинна бути явною, тобто такою, що є очевидною як для того, хто віддає цей наказ, так і для того, кому він адресований, а також для інших осіб.
Положеннями Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (ст.30, 36, 37) та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (ст.6, ст.110 - 120) визначено, що якщо наказ командира, на думку військового, є явно злочинним, йому потрібно:
звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Для цього необхідно підготувати рапорт про уточнення наказу;
подати рапорт безпосередньо до командира (начальника), який віддав наказ;
якщо навіть після уточнення командир (начальник) вимагає виконання явно злочинного наказу, військовий має право не виконувати його, доповівши про це командиру, який віддав такий наказ, а також безпосередньому командиру у формі рапорту з вказівкою про причини невиконання наказу;
звернутися до військової служби правопорядку Збройних Сил України для повідомлення факту отримання явно злочинного наказу.
Проте позивачем вказаних дій вчинено не було, про що свідчать матеріали справи.
Таким чином, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивач самовільно, поза встановленим законом порядком, залишив місце служби, бо доказів на підтвердження законності залишення позивачем місця служби не надано та матеріали справи не містять.
Вищенаведені обставини дають підстави для висновку, що станом на дату видання командиром Військової частини НОМЕР_1 оскаржуваного наказу у відповідача були відсутні відомості щодо наявності законних підстав перебування позивача поза межами військової частини, тому оскаржувані накази прийняті відповідачем правомірно, в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України, і підстави для їх скасування відсутні.
Також на думку колегії суддів, вказані дії відповідача обумовлюються саме вимогами п.144-1 Положення №1153/2008 та ніяким чином не суперечать вимогам ч. 1 ст. 23 КК України та не порушують презумцію невинуватості, оскільки відповідно до п.144-6 Положення №1153/2008 для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються, у такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.10.2023 року № 841, від 08.11.2023 року №871 та від 24.11.2023 року №21791, в частині що стосується позивача, а одже позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Відповідно до положень частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Приписами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
При цьому, суд враховує, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).
У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.
Крім того, згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, доводи апеляційної скарги повністю спростовуються зібраними у справі доказами, та не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 в адміністративній справі №160/30648/24,- залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 в адміністративній справі №160/30648/24,- залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом. 

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко 
суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак