Провадження № 2/537/1333/2026
Справа № 536/301/26

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2026 року    м. Кременчук 

Крюківський районний суд м. Кременчука у складі:
головуючої судді Мурашової Н.В., 
за участі секретаря Дейнеки В.А.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
у с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог. 
13 лютого 2026 року АТ «Таскомбанк» через систему «Електронний суд» звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Заявою-договором про надання споживчого кредиту №1225882-904 від 13 січня 2021 року у розмірі 60 581,67 грн., яка складається із простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 22 768,34 грн., простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 3,47 грн., простроченої заборгованості по комісії у розмірі 37 809,86 грн., а також понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог АТ «Таскомбанк» зазначив, що 13 січня 2021 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено Заяву-договір про надання споживчого кредиту № 1225882-904, відповідно до умов якого ОСОБА_1 просив надати кредит на власні потреби в рамках продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом виплати кредитних коштів на поточний рахунок в АТ «Таскомбанк» та зобов`язувався повертати кредит щомісячно згідно графіка. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що на момент укладення Заяви-договору попередньо ознайомлений з умовами та правилами надання споживчого кредиту, в тому числі з вартістю споживчого кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про загальну вартість споживчого кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та загальними витратами за споживчим кредитом, а також з будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією, надання якої передбачене нормативними документами Національного банку України, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими цілком згоден. Банк виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі. Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений у кредитному договорі, що підтверджується випискою. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язувався своєчасно здійснювати повернення кредиту та сплачувати нараховані проценти та інші платежі. В порушення умов договору відповідач своєчасно не виконав умови кредитного договору, не повернув кредитні кошти у встановлені договором строки. Неодноразовими телефонними повідомленнями Банка відповідача було сповіщено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни, однак зазначені заходи виявилися безрезультатними. Станом на 30 вересня 2025 року заборгованість відповідача за Заявою-договором №1225882-904 про надання споживчого кредиту від 13 січня 2021 року становить 60 581,67 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 22 768,34 грн., простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 3,47 грн., простроченої заборгованості по комісії у розмірі 37 809,86 грн. За таких обставин позивач звернувся до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Рух справи.
Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 10 березня 2026 року справа передана до Крюківського районного суду м. Кременчука за підсудністю.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 01 квітня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Короткий зміст відзиву на позовну заяву відповідача ОСОБА_1 
09 квітня 2026 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог АТ «Таскомбанк» в повному обсязі, оскільки позов поданий до суду з пропуском строку позовної давності.

Позиції учасників справи в судовому засіданні.
Представник позивача АТ «Таскомбанк» Альховська І.Б. не з`явилася в судове засідання, хоча була повідомлена судом про дату, час та місце розгляду справи. Просила розглянути справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених в відзиві на позов. Відповідач ОСОБА_1 визнав, що в січні 2021 року укладав з позивачем АТ «Таскомбанк» кредитний договір у формі заяви, яку підписував. Банк надав йому у кредит грошові кошти. У зв`язку зі складним матеріальним становищем лише частково повернув кредит Банку, останній платіж сплатив у червні 2021 року. Не згоден з розміром заборгованості, яку Банк нарахував йому за укладеним між ними кредитним договором. Просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач звернувся до суду з позовом лише 13.02.2026 року з пропуском строку позовної давності. 

Фактичні обставини, встановлені судом.
13 січня 2021 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ «Таскомбанк», у зв`язку з чим підписав Заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №904/9115440-СК.
Відповідно до зазначеної Заяви-договору, після ознайомлення з Публічною пропозицією» АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Тарифами Таскомбанку, відповідач ОСОБА_1 просив відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, на його ім`я та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку: Кредитна картка Велика п`ятірка, Тип: MasterCard World миттєва, Сума бажаного кредитного ліміту, грн.: 0, та отримав картку з номером НОМЕР_1 , правила користування електронними платіжними засобами, тарифи банку на обслуговування електронного платіжного засобу. 
Відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що до укладення договору він ознайомлений з Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, розміром гарантованої суми відшкодування за вкладами та умовами, за яких ФГВФО не відшкодовує кошти відповідно до положень ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які розміщені на офіційному сайті ФГВФО.
Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив достовірність, повноту та дійсність відомостей, відображених в заяві-договорі, та в офіційних документах, наданих ним Банку; акцептував Публічну пропозицію АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб; підтвердив, що ознайомлений зі змістом Договору банківського обслуговування. Просив вважати підпис на Заяві-договорі, зразком його підпису, обов`язковим під час здійснення операцій за рахунками.
13 січня 2021 року позивач АТ «Таскомбанк» погодив відкриття відповідачу ОСОБА_1 рахунок у гривні № НОМЕР_2 , операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів.
Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений у кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою.
Відповідно до виписки по особовим рахункам кредитного договору №1225882-904 від 13.01.2021 року за період з 13.01.2021 року по 30.09.2025 року ОСОБА_1 на погашення заборгованості сплатив 10.02.2021 року кошти в сумі 1 081,24 грн., 10.03.2021 року – 1 041,17 грн., 12.04.2021 року – 16,95 грн. 
Таким чином, АТ «Таскомбанк» свої обов`язки за кредитним договором виконало в повному обсязі.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 30 вересня 2025 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 60 581,67 грн, з якої прострочена заборгованість по тілу кредиту – 22 768,34 грн; прострочена заборгованість по відсоткам – 3,47 грн., прострочена заборгованість по комісії – 37 809,86 грн.
25 вересня 2025 року АТ «Таскомбанк» направив відповідачу ОСОБА_1 повідомлення-вимогу щодо необхідності виконання зобов`язань за кредитним договором №1225882-904 від 13 січня 2021 року з попередженням, що у разі непогашення заборгованості, Банк, відповідно до вимог діючого законодавства, буде ініціювати примусове її стягнення. Заборгованість по кредиту станом на 27.08.2025 року становить: 22 768,34 грн. основного боргу (в т.ч. простроченого), 3,47 грн. заборгованість за процентами (в т. ч. простроченими), 37 809,86 грн. заборгованість за процентами щомісячними.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.
Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
ВП ВС неодноразово висловлювала правову позицію щодо необхідності втілення у судовій практиці принципу Jura novit curia («суд знає закони»), зокрема у постановах від 04.12.2019 по справі 917/1739/17, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 04.09.2019 у справі № 265/6582/16-ц. Оскільки повноваження органів влади є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У ст.1054 ЦК України наведено визначення кредитного договору. 1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 3. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
У статті 1055 ЦК України наведена форма кредитного договору. 1. Кредитний договір укладається у письмовій формі. 2. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.2 ст.1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.
За ст.1056-1 ЦК України  процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ «Таскомбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Із матеріалів справи вбачається, що 13 січня 2021 року ОСОБА_1 власноруч підписав Заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №904/9115440-СК.
При цьому, суд зазначає, що Заява-договір містить лише анкетні дані ОСОБА_1 та контактну інформацію. Не містить істотних умов договору кредиту.
Матеріали справи не містять підтверджень про ознайомлення 13 січня 2021 року відповідача з основними умовами кредитування (предмет договору, строк кредитування, відсоткова ставка, порядок надання та погашення кредиту, забезпечення виконання зобов`язань, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, порядок вирішення спорів).
З матеріалів справи не вбачається, з якими саме Тарифами та Публічною пропозицією АТ «Таскомбанк», відповідач ознайомився та погодився, підписуючи заяву-договір, а також те, що заява-договір містить відомості, які б вказували, зокрема, на: домовленість сторін про розмір відсотків за користування кредитом, підтвердження видачі позивачем та одержання відповідачем певної кредитної картки, порядок нарахування відсотків, порядку нарахування комісії.
Тобто, в даному випадку неможливо застосувати до правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, з якою Публічною пропозицією АТ «Таскомбанк», відповідач ознайомився та погодився, підписуючи заяву-договір.
Оскільки заява-договір, підписана відповідачем, не містить умов щодо розміру процентів та комісії, в матеріалах справи відсутні будь-які інші письмові докази, які б містили узгодження між ним і позивачем порядок сплати відсотки за користування кредитом, процентів за прострочення виконання зобов`язань за договором та комісії, неустойку (пеню, штраф), тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у виді процентів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань та комісії. 
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови договору, на підставі яких позивач нарахував відповідачу заборгованість за кредит. 
Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем AT «Таскомбанк» дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Позивачем на підтвердження позовних вимог надано Заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №904/9115440-СК, підписану відповідачем довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб, виписку по особовим рахункам кредитного договору №1225882-904 за період з 13.01.2021 року по 30.09.2025 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором.
В жодному з наведених документів відсутні посилання на істотні умови кредитного договору: строк кредитування, розмір кредиту, порядок нарахування комісії, відсотків за користування кредитом, неустойки, інших виплат за прострочення виконання зобов`язання, графіки платежів, строк повернення кредиту, тощо.
Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно з приписами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з яких підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі, про що також зазначено у постанові Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду по справі №200/564/7/18 від 16 вересня 2020 року.
Поряд з цим, у постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі №194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.
Згідно виписки по особовим рахункам кредитного договору №1225882-904 від 13.01.2021 року за період з 13.01.2021 року по 30.09.2025 року ОСОБА_1 взяв кредит у сумі 24907,70 грн., на погашення заборгованості по тілу кредиту сплатив 10.02.2021 року кошти в сумі 1 081,24 грн., 10.03.2021 року – 1 041,17 грн., 12.04.2021 року – 16,95 грн. 
Враховуючи, що за період користування кредитними коштами в сумі 24907,70 грн., відповідачем на погашення заборгованості було сплачено кошти в сумі 2 139,36 грн., а позивач належними доказами не довів правомірність нарахування та стягнення з відповідача відсотків та комісії, суд задовольняє позовні вимоги частково та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 22 768,34 грн., з якої 22 768,34 грн. заборгованість за тілом кредиту. 
Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення за цим договором простроченої заборгованості за процентами – 3,47 грн. та строкової заборгованості за комісіями – 37809,86 грн., оскільки ані зміст позову, ані подані суду докази (зокрема поданий кредитний договір) не містять інформації про підстави та порядок їх нарахування.
А тому позов АТ «Таскомбанк» підлягає частковому задоволенню на 37,58%.

Щодо строку позовної давності.
Відповідно ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. (ч.2 ст.267 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. (ч.3 ст.267 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).
Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК України).
Частинами 1, 5 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Позовна давність відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 2 квітня 2020 року). 
Відповідно у п.19. Перехідних та прикінцевих положень до ЦК установлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. (Розділ доповнено пунктом 19 згідно із Законом України № 2120-IX від 15.03.2022)
Пункт 19 розділу виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав законної сили 04.09.2025 року.
Отже, у період дії карантину з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року та воєнного стану з 24 лютого 2022 р. по 04 вересня 2025 р. строк позовної давності не перебігав, був зупинений.
Тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності за позовними вимогами АТ «Таскомбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 13.01.2021 року, тобто під час карантину, коли позов подано до суду 13.02.2026 року.

Розподіл судових витрат.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що суд вирішує питання про розподіл судових витрат при ухваленні рішення, а позовні вимоги АТ «Таскомбанк» задоволені частково, то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати на судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог – 1 000,53 грн. (2 662,40 грн. х 37,58%= 1 000,53 грн.).
Керуючись ст.ст. 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за Заявою-договором №1225882-904 про надання споживчого кредиту від 13 січня 2021 року у розмірі 22 768 (двадцять дві тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. 34 коп., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 22 768 (двадцять дві тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. 34 коп.
Відмовити в задоволенні іншої частини позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» судові витрати на судовий збір у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 53 коп.
Інформація про сторони:
позивач: Акціонерне товариство «Таскомбанк», ЄДРПОУ 09806443, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, буд.30;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         Мурашова Н.В.