КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №752/30440/25 Суддя І інстанції - Вдовиченко О.О. 
Провадження № 33/824/2370/2026 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Пакала А.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 лютого 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, зі стягненням судового збору в дохід держави у розмірі 665, 60 грн.
Згідно постанови судді, ОСОБА_1 29 листопада 2025 року о 20 год. 20 хв. у м. Києві по вул. Василя Касіяна, 2/1 керував транспортним засобом КІА ОРТІМА, н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

Не погоджуючись із постановою судді, адвокат Пакало А.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 09 лютого 2026 року, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що судом не було проаналізовано та взято до уваги те, що із долученого працівниками поліції до матеріалів справи відеозапису з нагрудної боді камери видно, що відео починається з моменту, як ОСОБА_1 перебуває біля транспортного засобу та очікує свого товариша. Факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 на відео не зафіксовано, як і будь-яких обставин, які б свідчили про те, що він щойно керував автомобілем або мав намір розпочати рух. При цьому, ОСОБА_1 під час перевірки його документів вказував, що транспортним засобом не керував та наразі стоїть чекає людину, яка має його забрати. 
Отже, як зазначає апелянт, матеріали справи не містять доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки останній у ньому не знаходився та заздалегідь залишив його неподалік від місця перебування. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, оскільки транспортним засобом не керував і при цьому не заперечував, що разом зі знайомим вживав алкогольні напої .
Апелянт зауважує, що первинні пояснення про нібито керування транспортним засобом були надані ОСОБА_1 з метою не підставляти товариша, який фактично перебував за кермом, без усвідомлення реальних правових наслідків таких слів. Лише згодом він зрозумів, що такі пояснення можуть бути використані як підстава для притягнення його до адміністративної відповідальності. При цьому, апелянт зазначає, що враховуючи стан алкогольного сп`яніння на момент пояснень, ОСОБА_1 не міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та висловлювань, а тому такі пояснення не можуть вважатися беззаперечним та достатнім доказом факту керування транспортним засобом. 
Поміж іншим апелянт зазначає, що з наданого працівниками поліції відеофайлу, а також із протоколу про адміністративне правопорушення та з пояснень неможливо встановити коли та який час ОСОБА_1 здійснював рух з ознаками алкогольного сп`яніння, оскільки в протоколі час керування транспортним засобом ОСОБА_1 зазначено 29.11.2025 - 20:20:00 година, однак даного проміжку часу у відеозаписі навіть немає. Відеозапису з доказами керування від третьої особи, яка надавала пояснення теж надано не було. Окремо апелянт вказує, що надані фотоматеріали третьою особою, які показуються у відео, самі по собі не можуть вважатися належним та достатнім доказом факту керування транспортним засобом, оскільки не фіксують моменту руху, не відображають безпосереднього перебування особи за кермом під час керування та не дають можливості встановити ані час, ані обставини події. Такі матеріали, на думку апелянта, можуть лише опосередковано свідчити про наявність транспортного засобу або особи поруч із ним, однак не підтверджують склад адміністративного правопорушення.

Будучи належним чином повідомленим ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив та клопотань про відкладення не подавав. Враховуючи наведене, позицію захисника, який не заперечував проти проведення судового засідання у відсутність ОСОБА_1 , враховуючи також вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний розгляд проведено у відсутність ОСОБА_1 . 

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте, ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР дотримано не було.
Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, порушення ОСОБА_1 зазначених вимог п. 2.5. ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №527364, згідно якого ОСОБА_1 29 листопада 2025 року о 20 год. 20 хв. у м. Києві по вул. Василя Касіяна, 2/1 керував транспортним засобом КІА ОРТІМА, н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зазначений протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 та підписаний особою, яка його склала.
В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; рапортом інспектора з ОПБ УПП у м. Києві ДПП лейтенанта поліції Бурлуцького О.; поясненнями ОСОБА_2 ; відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції. 
Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.
Враховуючи сукупність доказів у справі приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в законному порядку, є порушенням п. 2.5 ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.
З переглянутого під час апеляційного розгляду відеозапису вбачається, що працівники поліції під`їхали на місце події за викликом. До них підійшов заявник та повідомив, що на дорозі побачив нетверезого водія, який їхав по всій дорозі, зупинив його та викликав поліцейських. Ці обставини працівники поліції почали з`ясовувати у ОСОБА_1 , який під час спілкування з працівником поліції говорить: «я ж зразу на бордюр заїхав собі, кажу визивайте», на що поліцейський запитує: «Так ви їхали виходить?», ОСОБА_1 відповідає: «я собі заїхав, став, кажу все, я п`яний їхать не буду». Далі поліцейський задав питання: «А навіщо ви їхали тоді за кермом?», на яке ОСОБА_1 відповідає: « Виїхав осьо звідси, 50 метрів і поставив машину». ОСОБА_1 було повідомлено про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі, який ОСОБА_1 відмовився пройти. ОСОБА_1 повідомили, що у разі відмови на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також водій ОСОБА_2 під час надання пояснень патрульному зазначив, що зупинився на світлофорі, ОСОБА_1 став за ним та почав сигналити, на що він увімкнув аварійку, підійшов до ОСОБА_1 та зробив фото, яке показав поліцейському, на якому ОСОБА_1 знаходиться за кермом автомобіля. Поліцейський запитав у ОСОБА_2 , чи був ще хтось в автомобілі, на що останній відповів, що ні. Під час оформлення матеріалів справи ОСОБА_1 зник з місця зупинки. 
Отже, доводи апеляційної скарги захисника про те, що матеріали справи не містять доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом є неспроможними, оскільки спростовуються даними переглянутого відеозапису, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , з яких вбачається, що по вул. Академіка Глушкова він помітив автомобіль КІА, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по всій дорозі в ліву та праву сторону, на що він звернув увагу та зупинився на світлофорі напроти входу ВДНГ та підійшовши до водія, помітив, що він знаходиться в нетверезому стані, через що він попросив його зупинитись та зателефонував на 102. 
Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та за кермом перебував його товариш суду надано не було, як не було названо і особи, яка ніби - то за словами ОСОБА_1 керувала його транспортним засобом та не заявлялось клопотання про допит цієї особи в якості свідка. 
Таким чином, зазначені апелянтом доводи не спростовують висновку суду про порушення ОСОБА_1 пункту 2.5 ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про неможливість встановлення коли та в який час ОСОБА_1 здійснював рух з ознаками алкогольного сп`яніння, оскільки згідно пояснень ОСОБА_2 він помітив автомобіль під керуванням ОСОБА_1 о 20 год. 15 хв. Згідно рапорту інспектора з ОПБ УПП у м. Києві ДПП лейтенанта поліції Бурлуцького О. виклик вони отримали о 20 год. 28 хв. та коли прибули на місце події, ОСОБА_1 вже був зупинений ОСОБА_2 . Тобто, зазначений у протоколі час керування ОСОБА_1 транспортним засобом відповідає обставинам справи.
При цьому, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку захисником в апеляційній скарзі не оспорюється. 
За вказаних обставин, висновок судді місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим та базується на комплексі доказів, досліджених судом першої інстанції і перевірених в ході апеляційного перегляду справи. 
Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, та призначив стягнення у межах санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП яка є безальтернативною.
Будь - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б могли стати підставою для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено. 
З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю. 
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Пакала Антона В`ячеславовича в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 лютого 2026 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Л.І. Кепкал