Справа № 461/3564/26 Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д. 
Провадження № 33/811/965/26 Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові, апеляційну скаргу представника Львівської митниці Лубоцького Богдана Ігоровича на постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 19 травня 2026 року,
з участю правопорушника – ОСОБА_1 ,
представника митниці – Лубоцького Б.І.,

в с т а н о в и в:

цією постановою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) грн. 00 коп.
Вилучений, відповідно до протоколу про порушення митних правил №0601/UA209000/2026 від 23 квітня 2026 року товар – повернуто власнику.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці витрати за зберігання товару на складі митниці у сумі 1055, 96 грн.
Згідно з постановою судді, 23 квітня 2026 року близько 12 години 05 хвилин гр. України ОСОБА_1 на автомобілі марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316», реєстраційний номер НОМЕР_1 прямував з Республіки Польща в Україну в якості водія, з приватної поїздки, через МАПП «Шегині» Львівської митниці, обравши формою проходження митного контролю смугу прощеного митного контролю - «зелений коридор», чим своїми діями заявив про відсутність будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або, які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження.
При здійсненні митного контролю даного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності в ньому товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню.
Автомобіль було переведено зі смуги спрощеного митного контролю в місце поглибленого догляду транспортних засобів та товарів, де під час проведення огляду автомобіля із застосуванням технічних засобів митного контролю (Фотокамера, ліхтарик, вага) було виявлено товар, який відповідно до ст. 378 МК України та Постанови Кабінету Міністрів України N? 434 від 21.05.2012 року п. 1 обмежений до переміщення через митний кордон України, а саме: сир ТМ «POLMLEK» з маркуванням «NATAN», в індивідуальних герметичних упаковках, з зазначенням кінцевої дати споживання 20 липня 2026 року - загальною вагою - 365 кг; сир ТМ «MLEKPOL» з маркуванням «SER ZLOTY MAZUR», в Індивідуальних герметичних упаковках, з зазначенням кінцевої дати споживання 14 липня 2026 року - загальною вагою - 101.858 кг; сир ТМ «MLECZARNIA» з маркуванням «SEREK SMIETANKOWY NATURALNY», в індивідуальній пластмасовій упаковці, вагою по 1 кг кожна, з зазначенням кінцевої дати споживання 08 червня 2026 року, в кількості 150 шт - загальною вагою - 150 кг.
Зважування проводилось на електронній вазі ТМ «Техноваги» модель ТВ4-1000-0,5-15h з серійним номером 53512. Підтверджуючі документи щодо вартості товару були відстуні.
Таким чином, ОСОБА_1 порушив встановлений порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю «зелений коридор», тобто переміщував через митний кордон товар переміщення якого через митний кордон України обмежено законодавством України, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке, передбачена за ч.3 ст. 471 МК України.
В апеляційній скарзі представник митниці Лубоцький Б.І. покликається на те, що оскаржувана постанова є необ`єктивною, невмотивованою та безпідставною. Звертає увагу на вартість товарів порушення митних правил, – 192 215,33 грн, з чого вбачається можлива комерційна мета правопорушника. Крім цього, апелянт стверджує, що ОСОБА_1 не вперше перетинає кордон, у тому числі «червоний коридор», а відтак не може не знати про необхідність декларувати товари, які перевищують дозволену норму ввезення та які не належать до особистих речей. Вважає, що оскаржувана постанова не спрямована на попередження подібних правоворушень, а навпаки – сприяє їх вчиненню у майбутньому.
Просить оскаржувану постанову скасувати,  прийняти нову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України, та застосувати додаткове стягнення - конфіскацію в дохід держави предметів вилучених протоколом про порушення митних правил. 
Заслухавши виступ представника митниці Лубоцького Б.І. про задоволення апеляційної скарги, пояснення правопорушника ОСОБА_1 про залишення постанови місцевого суду без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до вимог ст. ст. 486, 489 МК України суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Відповідно до санкції ч. 3 ст. 471 МК України на особу за недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами може бути накладено стягнення у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією таких товарів або без такої.
Тобто санкція вказаної норми закону передбачає для суду дискреційні повноваження в частині можливості накладення стягнення у виді конфіскації товарів.
Висновок судді про винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 471 МК України, тобто у переміщенні товарів через митний кордон України що підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, шляхом недекларування, тобто не заявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений МК України про товари, які переміщуються громадянином через митний кордон України, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи і сторонами не оскаржується. 
Тобто, районний суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 471 МК України, оскільки він перемістив товар через митний кордон України 
шляхом недекларування товарів, що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги представника митниці щодо необґрунтованого накладення на правопорушника ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу без конфіскації товару за наявних в справі обставин, не заслуговують на увагу. 
Так, при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, в повній мірі врахував те, що ОСОБА_1 вперше притягається до адміністративної відповідальності, є особою з інвалідністю, не працює, проживає з мамою, яка також є особою з інвалідністю, пом`якшуючі відповідальність обставини - щире розкаяння, відсутність обтяжуючих відповідальність обставин, характер та ступінь вчиненого правопорушення, обставини справи, а також положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задля утвердження верховенства права та європейських підходів до розуміння прав людини, 23 лютого 2006 року Верховною Радою України було прийнято Закон України №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», та прийшов до обгрунтованого висновку про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу без конфіскації товарів.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог закону, а покликання в апеляційній скарзі представника митниці на порушення вимог КУпАП при розгляді справи судом першої інстанції, які могли вплинути на остаточне рішення по справі, свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшло.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга представника митниці є безпідставною, оскільки доказів на спростування висновків місцевого суду в ній не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового розгляду в суді апеляційної інстанції не здобуто.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обгрунтованою і підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, –

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу представника Львівської митниці Лубоцького Б.І. - залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 19 травня 2026 року стосовно ОСОБА_1 – без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.