ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/1217/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Кругового О.О., Малиш Н.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 р. (суддя Сластьон А.О) в адміністративній справі №160/1217/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у зарахуванні до її загального страхового стажу при призначенні пенсії періодів роботи з 23 липня 1986 р. по 11 лютого 1987 р. в Дніпропетровській філії українського науково-дослідного інституту розведення і штучного осеменіння крупної рогатої худоби з 01 січня 1992 р. по 10 липня 1995 р., у Біджанському радгоспі у Ленінському районі Єврейської автономної області Російської Федерації, та з 01 грудня 1995 р. по 20 липня 1996 р. у Біджанських яслах-садку у Ленінському районі Єврейської автономної області Російської Федерації;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №045650020754 від 12 листопада 2024 р. про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати їй до загального страхового стажу періоди роботи з 23 липня 1986 р. по 11 лютого 1987 р. в Дніпропетровській філії українського науково-дослідного інституту розведення і штучного осеменіння крупної рогатої худоби з 01 січня 1992 р. по 10 липня 1995 р., у Біджанському радгоспі у Ленінському районі Єврейської автономної області Російської Федерації, з 01 грудня 1995 р. по 20 липня 1996 р. у Біджанських яслах-садку у Ленінському районі Єврейської автономної області Російської Федерації та повторно розглянути її заяву від 06 листопада 2024 р. про призначення пенсії, а також прийняти рішення у встановленому порядку, із урахуванням наданої судом правової оцінки.
В обгрунтування позовних вимог вказала, що відповідач протиправно не зарахував їй до страхового стажу для призначення пенсії період роботи, із посиланням на недоліки заповнення трудової книжки, оскільки відповідальність за її належне заповнення несе саме роботодавець. Також, вказала, що відповідач протиправно не зарахував їй до страхового стажу періоди роботи на території Російської Федерації згідно Угоди про гарантії прав 
громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 р.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
У поданій апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. 
В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказало, до позивачу правомірно було відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю в неї необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано: період роботи з 23 липня 1986 р. по 11 лютого 1987 р. оскільки в трудовій книжці в даті наказу про звільнення наявне виправлення, не завірене належним чином; періоди роботи з 01 січня 1992 р. по 10 липня 1995 р. та з 01 грудня 1995 р. по 20 липня 1996 р. на території Російської Федерації, оскільки вона припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 р.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивачки до суду апеляційної інстанції не надходив.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі.
15 серпня 2024 р. ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення пенсії у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та прийнято рішення №045650020754 від 12 листопада 2024 р. про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано: період роботи з 23 липня 1986 р. по 11 лютого 1987 р. згідно записів трудової книжки, оскільки в даті наказу про звільнення наявне виправлення, не завірене належним чином; періоди роботи з 01 січня 1992 р. по 10 липня 1995 р. та з 01 грудня 1995р. по 20 липня 1996 р. на території Російської Федерації. 
Не погодившись із даним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його до суду. 
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених відомостей до його трудової книжки роботодавцем, тому ця обставина не може бути підставою для не зарахування їй періоду роботи до страхового стажу. Також судом вказано, що в період роботи позивачки в Російській Федерації, була чинна Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди, із врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Перевірка рішення здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
01 січня 2004 р. набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", статтею 1, частиною 4 статті 24 якого визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До введення в дію Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійні відносини регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» статтею 56 якого встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. 
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для зарахування позивачці до страхового стажу періоду роботи з 23 липня 1986 р. по 11 лютого 1987 р. в зв`язку із виправленням в трудовій книжці дати наказу про звільнення, то слід зазначити наступне. 
Судом апеляційної інстанції досліджено записи наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 та встановлено, що в період з 23 липня 1986 р. по 11 лютого 1987 р. вона працювала в Дніпропетровській філії українського науково-дослідного інституту розведення і штучного осіменіння крупної рогатої худоби на посаді лаборанта в лабораторії із годування сільськогосподарської ходоби (запис №3,4). Запис про звільнення №4 містить виправлення дати наказу про звільнення.
З цього приводу слід зазначити, що Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2018р. у справі №687/975/17 вказано, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення особи права на соціальний захист.
Виправлення в трудовій книжці запису щодо дати наказу про звільнення позивачки, не може бути підставою для не зарахування їй до страхового стажу для призначення пенсії періоду її роботи з 23 липня 1986 р. по 11 лютого 1987 р., який недійсним не визнавався. 
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для зарахування позивачці до її страхового стажу періодів роботи з 01 січня 1992 р. по 10 липня 1995 р. та з 01 грудня 1995 р. по 20 липня 1996 р. на території Російської Федерації в зв`язку із припиненням нею участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 р., то слід зазначити наступне.
Записами наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_1 в період: з 01 січня 1992 р. по 10 липня 1995 р. працювала у Біджанському радгоспі, перейменованому в КП «Біджанське» Ленінського району Єврейської автономної області Російської Федерації на посаді музичного робітника дитячого садка «Казка», дитячого садка "Колосок"; в період з 01 грудня 1995 р. по 20 липня 1996 р. працювала Біджанському ясла-садку Ленінського району Єврейської автономної області Російської Федерації на посаді музичного робітника.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна 13 березня 1992 р. стала Угода, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД. Метою вказаної Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав. Відповідно до Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності даною Угодою.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 р. №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення" передбачено вихід України з Угоди.
Водночас, відповідно до частини 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Тобто, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності в позивачки права на зарахування до її страхового стажу періодів роботи з 01 січня 1992 р. по 10 липня 1995 р. та з 01 грудня 1995 р. по 20 липня 1996 р. на території Російської Федерації.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №045650020754 від 12 листопада 2024 р. та наявності підстав для його скасування, із визначенням йому обов`язку зарахувати ОСОБА_1 до її страхового стажу періоди роботи з 23 липня 1986 р. по 11 лютого 1987 р., з 01 січня 1992 р. по 10 липня 1995 р., з 01 грудня 1995 р. по 20 липня 1996 р. та повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, відсутні підстави для скасування ухваленого ним рішення, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025р. в адміністративній справі №160/1217/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 21 квітня 2026 р. і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя О.О. Круговий 

суддя Н.І. Малиш