ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 року 
м. Київ
справа №520/12748/25
адміністративне провадження № К/990/42610/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Жука А. В., Загороднюка А. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказу та висновку, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ухов Роман Владиславович, на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2025 (колегія суддів у складі: Калиновського В. А., Русанової В. Б., Бегунца А. О.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст обставин справи і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
У травні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Національної поліції України (далі - ДПОП «ОШБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відповідач), у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ від 24.01.2025 № 34 «Про призначення службового розслідування» ДПОП «ОШБ «Лють»;
- визнати протиправним та скасувати висновок службового розслідування, зареєстрований за № 561/59/14-2025 від 05.02.2025, яким обмежилися раніше застосованим дисциплінарним стягненням у виді звільнення зі служби в поліції інспектора взводу № 3 роти № 2 полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» лейтенанта поліції ОСОБА_1 наказом ДПОП «ОШБ «Лють» від 24.01.2025 № 84о/с із 24.01.2025 на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Законом України «Про національну поліцію», частини тринадцятої статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІ.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 позов ОСОБА_1 до ДПОП «ОШБ «Лють» про визнання протиправними та скасування наказу та висновку в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу від 24.01.2025 № 34 «Про призначення службового розслідування» ДПОП «ОШБ «Лють» залишено без розгляду.
Відповідно до довідки про доставку електронного листа від 04.07.2025 документ в електронному вигляді «Залишення позовної заяви без розгляду» від 04.07.2025 у справі № 520/12748/25 було надіслано одержувачу Ухову Р. В. в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету 04.07.2025 18:09.
25.07.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Ухов Р. В. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 (зареєстрована у суді 07.08.2025), у якій заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
На обґрунтування клопотання представник позивача послався на те, що паперова копія оскаржуваної ухвали сторонам не надсилалася. Також представник ОСОБА_1 - адвокат Ухов Р. В. з 05.07.2025 по 20.07.2025 перебував у щорічній відпустці та не був обізнаний про прийняте судом першої інстанції рішення у зв`язку з відсутністю доступу до ЄСІТС «Електронний суд».
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2025 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження. Визнано неповажними підстави пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 у справі № 520/12748/25, наведені ОСОБА_1 . Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 у справі № 520/12748/25 залишено без руху та запропоновано скаржнику протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надати до суду вмотивовану заяву про поновлення строку апеляційного оскарження із наведенням поважних підстав його пропуску та наданням відповідних доказів.
Залишаючи апеляційну скаргу без руху суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскаржувана ухвала прийнята Харківським окружним адміністративним судом 04.07.2025. Відповідно до довідки про доставку електронного листа представник скаржника - адвокат Ухов Р. В. отримав копію ухвали про залишення позову без розгляду 04.07.2025 (18:09). На зазначене рішення 25.07.2025 позивачем подано апеляційну скаргу, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що посилання представника скаржника на необізнаність про існування ухвали суду через перебування у відпустці не можна вважати поважними причинами, тобто такими, що не залежали від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, і пов`язаними з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, оскільки перебування у відпустці адвоката не може впливати на дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, а відтак, не є об`єктивно непереборною обставиною та поважною причиною, яка б перешкоджала зверненню із апеляційною скаргою у строк, встановлений КАС України.
Також суд апеляційної інстанції зазначив, що процесуальна поведінка скаржника не демонструє повноти використання своїх процесуальних прав, готовність брати участь у справі на всіх етапах її розгляду, достатньої зацікавленості щодо належного захисту своїх прав в судовому порядку. Апелянт не довів, що у цій справі можливість вчасного подання ним апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від його волевиявлення. Натомість пропуск строку на апеляційне оскарження судового рішення через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі не є поважною причиною пропуску строку.
З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи скаржника щодо поновлення строку на апеляційне оскарження не є поважними, оскільки ним не обґрунтовано причин, що унеможливили звернення до суду з апеляційною скаргою у встановлений законом строк. Жодних інших обставин поважності пропуску строку на апеляційне оскарження відповідачем не зазначено. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання скаржника про поновлення строку апеляційного оскарження.
Відповідно до довідки про доставку електронного листа від 09.09.2025 документ в електронному вигляді «Відмова в поновленні» від 05.09.2025 у справі № 520/12748/25 було надіслано одержувачу Ухову Р. В. в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету 05.09.2025 19:40.
15.09.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Ухов Р. В. через підсистему «Електронний суд» подав клопотання про поновлення строку на оскарження рішення суду першої інстанції (зареєстровано у суді 16.09.2025), на обґрунтування якого покликається на те, що перебування у відпустці з 05.07.2025 по 20.07.2025 ускладнило доступ до системи ЄСІТС «Електронний суд», оскільки представник позивача перебував у місці без стабільного інтернету та не мав технічних засобів для моніторингу справи через ЄСІТС «Електронний суд». Указує, що саме через необізнаність через відсутність доступу до ЄСІТС перешкодила вчасному поданню скарги. Крім того зауважив, що в ухвалі апеляційного суду було зазначено, що представник позивача отримав електронну копію ухвали 04.07.2025 о 18:09 (довідка про доставку). Однак, на думку представника позивача, відповідне отримання через систему ЄСІТС «Електронний суд» судового рішення автоматично не вказує та не підтверджує те, що він був ознайомлений із оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції у день його надходження.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Ухова Р. В. про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 у справі № 520/12748/25. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 у справі № 520/12748/25.
Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, виходив з того, що ухвалу Харківського окружного адміністративного суду постановлено 04.07.2025 в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, отримано представником позивача 04.07.2025 (18:09), а відтак, останнім днем подання апеляційної скарги є 22.07.2025. Проте апеляційну скаргу подано 25.07.2025, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що у даному випадку, позивач скористався правом на судовий захист через адвоката.
Також суд апеляційної інстанції повторно звернув увагу, що посилання апелянта на те, що підставою пропуску строку стало перебування представника позивача у період з 05.07.2025 до 20.07.2025 у відпустці не є непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання апеляційної скарги. Крім того, суд зазначив, що представник позивача - адвокат Ухов Р. В. перебував у відпустці до 20.07.2025, а строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції закінчувався 22.07.2025, тобто у представника апелянта був час, щоб дотриматися строку, відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), на апеляційне оскарження ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025. До того ж, адвокат Ухов Р. В. має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС, а тому, з урахуванням викладених обставин, мав об`єктивну можливість здійснити указані процесуальні дії у строки, визначені КАС України.
Суд апеляційної інстанції наголосив, що неналежна організація процесу із оскарження судового рішення, виникнення організаційних складнощів для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Можливість вчасного подання апеляційної скарги залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб`єктивний характер, а тому суд дійшов висновку про відсутність у даному випадку підстав для поновлення пропущеного процесуального строку.
Із посиланням на висновки, викладені Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.02.2024 у справі № 480/8341/22, суд апеляційної інстанції зазначив, що процесуальні дії/рішення/позиція представника у судовому процесі створюють юридичні наслідки [саме] для особи, від імені якої він діє, й остання має теж це розуміти. Суд не повинні цікавити взаємовідносини адвоката та особи, інтереси якої він представляє (окрім тих, що стосуються обсягу повноважень адвоката), водночас участь сторони у судовому процесі через свого представника (адвоката), що є правом сторони, дозволяє суду здійснювати офіційну процесуальну комунікацію з цим представником, відтак, застосовувати до учасника справи, від імені якого цей представник діє, передбачені процесуальним законом наслідки, якщо виникнуть відповідні казуальні підстави. Участь позивача (як учасника справи) у судовому процесі через свого представника, повноваження якого належно підтверджені, трактується саме як участь позивача, тобто «учасника справи». Вибір адвоката, який надаватиме професійну правничу допомогу, зокрема у формі представництва інтересів в суді, є правом особи (позивача), але правом, яке передбачає також настання відповідних юридичних наслідків (як процесуального характеру, так і в матеріально-правовому спорі, переданого на розгляд суду), передовсім для позивача. Незнання цього не звільняє від настання цих наслідків.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що представнику позивача заздалегідь було відомо про постановлену оскаржувану ухвалу, а саме: з моменту її доставлення до електронного кабінету представника позивача Ухова Р. В. 07.07.2025, з урахуванням часу доставки копії оскаржуваної ухвали до електронного кабінету Ухова Р. В. та вихідних днів. Крім того, стверджуючи про технічні збої у роботі електронного кабінету у 2025 році, представником позивача не надано жодного доказу на підтвердження факту технічного збою його електронного кабінету в ЄСІТС (скриншоти або інші докази). Твердження апелянта про те, що отримання через систему ЄСІТС «Електронний суд» судового рішення автоматично не указує та не підтверджує те, що представник позивача був ознайомлений із указаною ухвалою, на думку суду апеляційної інстанції, також є неприйнятним, оскільки чинне законодавство не містять такого обов`язку суду як перевірка перегляду чи відкриття належним чином направлених документів.
Окрім того, суд наголосив, що скаржник при належному добросовісному відношенні не був позбавлений можливості ознайомитись з текстом оскаржуваного рішення суду першої інстанції у Єдиному державному реєстрі судових рішень, яке надіслано судом 04.07.2025, зареєстроване 05.07.2025, забезпечено надання доступу до нього 07.07.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/128637962), проте таким правом скористався лише 25.07.2025, що, на думку суду, указує на відсутність процесуальної зацікавленості скаржника щодо подальшого розгляду справи, чи дійсного бажання щодо оскарження такого рішення в апеляційному порядку.
Отже, за наслідками дослідження клопотання адвоката Ухова Р. В. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, апеляційним судом установлено, що вона не містить належних та ґрунтовних доводів стосовно наявності у досліджуваній ситуації дійсно поважних підстав, які завадили скаржнику своєчасно скористатися наданим приписами чинного процесуального законодавства правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2025 не виконані у повному обсязі, недоліки апеляційної скарги не усунуто, а тому у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
Не погоджуючись із ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2025, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, позивач, в інтересах якого діє представник - адвокат Ухов Р. В., подав касаційну скаргу, у якій просить її скасувати.
На обґрунтування касаційної скарги указує, що причини пропуску (відпустка представника без доступу до інтернету та технічних засобів для ЄСІТС, технічні збої в системі) є об`єктивними, непереборними та незалежними від волі скаржника. Вони виникли протягом строку та унеможливили вчинення процесуальних дій. Також зазначає, що судом було проігноровано той факт що представнику скаржника стало відомо про ухвалу суду першої інстанції від 04.07.2025 лише 21.07.2025, а тому, відповідно до пункту 2 частини другої статті 295 КАС України, скаржник має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Крім того, зазначає, що Другим апеляційним адміністративним судом було проігноровано той факт, що самого скаржника взагалі ніяким чином не було повідомлено судом першої інстанції про прийняте ним рішення відповідно до поданої ним позовної заяви.
Також посилається на те, що після відпустки, з 21.07.2025 представником скаржника було підготовлено апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строків на апеляційне оскарження та скеровано її підсистемою ЄСІТС «Електронний суд» 25.07.2025, у зв`язку з тим, що підготовка апеляційної скарги вимагає аналізу матеріалів справи, збору доказів та формулювання аргументів, що зайняло лише три дні та, на його думку, є мінімальним і виправданим строком.
На думку скаржника, суд необґрунтовано уважав доставку через ЄСІТС автоматичним ознайомленням, хоча частина шоста статті 251 КАС України визначає вручення, але не виключає технічні перешкоди. У поєднанні із збоями (не спростованими судом) це створює нерівність: адвокати в умовах обмеженого доступу (відпустка у віддаленому місці) не можуть моніторити справи, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини, де поновлення можливе за непереборних обставин, щоб уникнути порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на його думку, строки не абсолютні, якщо обмежують доступ до суду.
Із посиланням на висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2019 у справі № 9901/405/19 та Верховним Судом у постановах від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22, від 10.01.2024 у справі 420/1782/23, від 08.10.2024 у справі № 580/3881/20, скаржник зазначає, що у даному випадку відсутність доступу до ЄСІТС під час відпустки у період часу з 05.07.20205 по 20.07.2025 аналогічна до непереборної сили, особливо в умовах воєнного стану.
Позиція інших учасників справи
Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.
Рух касаційної скарги
20.10.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ухов Р. В., на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2025.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2025 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Загороднюка А. Г. для розгляду судової справи № 520/12748/25.
Ухвалою Верховного Суду від 27.10.2025 відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ухов Р. В., на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2025.
Ухвалою Верховного Суду від 13.05.2026 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їхнього застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
Касаційне провадження у справі відкрито з підстави оскарження судового рішення, зазначеного в частині третій статті 328 КАС України, та посилання відповідача на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, виходить із такого.
Як установлено судом апеляційної інстанції, оскаржувана ухвала постановлена 04.07.2025 в порядку письмового провадження без участі сторін. При зверненні до суду першої інстанції в інтересах позивача діяв представник - адвокат Ухов Р. В. на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги та договору. Копію оскаржуваної ухвали доставлено до електронного кабінету представника позивача - адвоката Ухова Р. В. 04.07.2025 (18:09), що підтверджується довідкою про доставку електронного документа. При цьому представник позивача - адвокат Ухов Р. В. направив до суду апеляційну скаргу через електронну систему «Електронний суд» 25.07.2025, тобто поза межами п`ятнадцятиденного строку, встановленого частиною першою статті 295 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Статтею 295 КАС України встановлені загальні правила обчислення строку на апеляційне оскарження.
Згідно з частиною першою статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до частини другої статті 295 КАС України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
За частиною третьою статті 295 КАС України строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Відповідно до частини п`ятої статті 251 КАС України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення в електронній формі надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно з частиною шостою статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Відповідно до частини сьомої статті 251 КАС України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.
У частині першій статті 18 КАС України передбачено, що у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.
Позовні та інші заяви, скарги та інші визначені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в день надходження документів (частина друга статті 18 КАС України).
Згідно з частиною четвертою статті 18 КАС України Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (абзац перший частини п`ятої статті 18 КАС України).
Згідно з абзацом першим частини шостої статті 18 КАС України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Відповідно до абзацу першого частини сьомої статті 18 КАС України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Абзацом першим частини восьмої статті 18 КАС України передбачено, що реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі в порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до статті 42 КАС України учасниками справи є сторони, треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
За частинами першою, другою статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.
Згідно з частинами першою, другою статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.
Відповідно до частини першої статті 59 КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.
За частиною четвертою статті 59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів, зокрема: довіреністю; ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до частин першої, другої статті 60 КАС України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.
За частиною третьою статті 60 КАС України про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суду шляхом подання письмової заяви.
У цій справі інтереси позивача представляє адвокат Ухов Р. В., свідченням чого є ордери, якими підтверджені повноваження адвоката на звернення до суду в інтересах ОСОБА_1 до Харківського окружного адміністративного суду та Другого апеляційного адміністративного суду, та у яких зазначено, що повноваження адвоката не обмежуються (т. 1 а.с. 14, т. 2 а.с. 7).
Отже, адвокат як представник (стаття 57 КАС України) бере участь у судовому процесі від імені особи (сторони чи третьої особи), інтереси якої він представляє, відповідно наділений правами та обов`язками останньої (за умови, що в ордері немає застережень про обмеження повноважень адвоката).
Суд не повинні цікавити взаємовідносини адвоката та особи, інтереси якої він представляє (окрім тих, що стосуються обсягу повноважень адвоката), водночас участь сторони у судовому процесі через свого представника (адвоката) - що є правом сторони - дозволяє суду здійснювати офіційну процесуальну комунікацію з цим представником, відтак застосовувати до учасника справи, від імені якого цей представник діє, передбачені процесуальним законом наслідки, якщо виникнуть відповідні казуальні підстави.
Позивач, як учасник справи у судовому процесі бере участь через свого представника, повноваження якого належно підтверджені, для якого у статті 295 КАС України визначені строки на апеляційне оскарження судового рішення.
Вибір адвоката, який надаватиме професійну правничу допомогу, зокрема у формі представництва інтересів в суді, є правом особи (позивача), але правом, яке передбачає також настання відповідних юридичних наслідків (як процесуального характеру, так і в матеріально-правовому спорі, переданого на розгляд суду), передовсім для позивача. Незнання цього не звільняє від настання цих наслідків.
Схожих висновків дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.02.2024 у справі № 480/8341/22.
У цьому контексті Суд зауважує, що, як установлено судом апеляційної інстанції, представнику позивача - адвокату Ухову Р. В. було повідомлено про прийняття ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 шляхом надсилання її електронної копії до його Електронного кабінету 04.07.2025 о 18:09 (т. 1 а.с. 213), що, у розумінні частин п`ятої, сьомої статті 18 КАС України, є належним способом вручення судового рішення представнику позивача, що на підставі частини сьомої статті 251 КАС України вважається врученням цієї копії судового рішення також і особі, яку цей представник (адвокат) представляє, тобто позивачу.
Крім того, Суд звертає увагу на приписи частини шостої статті 251 КАС України, відповідно до якої, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Отже, як правильно зазначено судом апеляційної інстанції, представнику позивача заздалегідь було відомо про постановлену оскаржувану ухвалу, а саме: з моменту її доставлення до електронного кабінету представника позивача - адвоката Ухова Р. В., з урахуванням часу доставки копії оскаржуваної ухвали до його електронного кабінету та вихідних днів - 07.07.2025.
Зважаючи на наведене, доводи скаржника про те, що представнику позивача про ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 стало відомо лише 21.07.2025 та те, що позивач не був повідомлений про прийняте судом першої інстанції рішення видаються безпідставними.
Крім того, зважаючи на приписи частини шостої статті 251 КАС України, безпідставними також є доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано вважав доставку судового рішення через ЄСІТС автоматичним ознайомленням. При цьому, як правильно зазначено судом апеляційної інстанції, чинне законодавство не містить такого обов`язку суду як перевірка перегляду чи відкриття належним чином направлених документів.
Варто зазначити, що отримавши електронну копію ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 в Електронному кабінеті 04.07.2025 о 18:09 (із урахуванням положень частини шостої статті 251 КАС України) представник позивача не був позбавлений можливості дотриматися строку, передбаченого статтею 295 КАС України, на апеляційне оскарження зазначеної ухвали за допомогою підсистеми «Електронний суд» із використанням Електронного кабінету, проте він не навів обґрунтованих доводів щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Щодо доводів скаржника про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження у зв`язку із перебуванням представника позивача у період з 05.07.2025 по 20.07.2025 у відпустці (відпустка представника позивача без доступу до інтернету та технічних засобів для ЄСІТС, технічні збої в системі), Суд зауважує, що особисті обставини чи організаційні труднощі адвоката, який надає професійну правову допомогу, захищаючи інтереси позивача в суді, не є поважною обставиною, яка об`єктивно перешкоджає у встановлений законом строк реалізувати своє право на апеляційне оскарження, та стосуються взаємовідносин адвоката і особи, інтереси якої він представляє, позаяк процесуальні дії чи рішення представника позивача у судовому процесі створюють юридичні наслідки саме для позивача, від імені якого він діє.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2025 у справі № 440/11121/24.
Крім того, як установлено судом апеляційної інстанції, представник позивача - адвокат Ухов Р. В. перебував у відпустці до 20.07.2025, а строк на апеляційне оскарження ухвали суду закінчувався 22.07.2025, тобто у представника апелянта був час, щоб дотриматися строку відповідно до статті 295 КАС України на апеляційне оскарження ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025.
Разом з тим, судом апеляційної інстанції установлено, що, стверджуючи про технічні збої у роботі електронного кабінету у 2025 році, представником позивача не надано жодного доказу на підтвердження факту технічного збою його електронного кабінету в ЄСІТС (скриншоти або інші докази).
Окрім того, Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що скаржник при належному добросовісному відношенні не був позбавлений можливості ознайомитись з текстом оскаржуваного рішення суду першої інстанції у Єдиному державному реєстрі судових рішень, яке надіслано судом 04.07.2025, зареєстроване 05.07.2025, забезпечено надання доступу до нього 07.07.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/128637962), проте таким правом скористався лише 25.07.2025, що вказує на відсутність процесуальної зацікавленості скаржника щодо подальшого розгляду справи, чи дійсного бажання щодо оскарження такого рішення в апеляційному порядку.
Верховний Суд у постанові від 14.01.2025 у справі № 240/9188/24 зауважив, що відпустка представника позивача не може розцінюватися як істотна обставина, яка ускладнила своєчасну реалізацію права на звернення до суду з апеляційною скаргою; дотримання процесуальних строків стороною не може залежати від особистих обставин його представника; у даному випадку позивач не був позбавлений можливості звернутися за правничою допомогою до іншого адвоката з метою своєчасної реалізації права на апеляційне оскарження, однак цього не зробив.
За наведених обставин Суд погоджується із висновками апеляційного суду про те, що неналежна організація процесу із оскарження судового рішення, виникнення організаційних складнощів для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Можливість вчасного подання апеляційної скарги залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб`єктивний характер, а тому відсутні підстави для поновлення пропущеного процесуального строку у даному випадку.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.
Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
У постанові від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22 Верховний Суд зазначив, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі сплином установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Отже, у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, на чому також неодноразово наголошував Верховний Суд. За відсутності таких обставин, у суду будуть відсутні і підстави для поновлення процесуального строку.
Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зважаючи на те, що наведені у касаційній скарзі доводи не виправдовують безпідставність порушення процесуальних строків, встановлених законом, для реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення, та не свідчить про поважність причин пропуску цього строку, Верховний Суд констатує, що висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі, передбачених частиною першою статті 299 КАС України, ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін. 
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ухов Роман Владиславович, залишити без задоволення.
Ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2025 у справі № 520/12748/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	Ж.М. Мельник-Томенко А.В. Жук   А.Г. Загороднюк