ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року м. Житомир справа № 240/11055/26
категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить: 
- визнати протиправною відмову заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у задоволенні скарги від 27.02.2026 в порядку частини третьої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII про скасування постанови головного державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 76986005 від 07.05.2025, викладену в листі від 18.03.2026 № 37525/36537-31-26/20.1; 
- зобов`язати заступника директора Департаменту - начальника Відділу відповідно до частини третьої статті 74 Закону № 1404-VIII скасувати зазначену постанову.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 у справі № 240/26727/23, яке набрало законної сили 16.09.2024, зобов`язано Міністерство оборони України, в особі Головного управління капітальних вкладень, подати Список виплати грошової компенсації в Збройних Силах України із виплатою ОСОБА_1 грошової компенсації в сумі 1273654,80 гривень за належне йому та членам його сім`ї для отримання жилого приміщення на затвердження Міністру оборони України. 27.01.2025 головним державним виконавцем Відділу Береговим Владиславом Сергійовичем відкрито виконавче провадження № 76986005. 28.04.2025 боржник звернувся до державного виконавця з клопотанням про закінчення виконавчого провадження, зазначивши, що 27.03.2025 Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями розглянуто та погоджено відповідний список (протокол № 61 від 27.03.2025), а 18.04.2025 Міністром оборони України зазначений Список виплати грошової компенсації затверджено. 07.05.2025 головним державним виконавцем Відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 76986005 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 та статті 40 Закону № 1404-VIII у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Позивач вважає зазначену постанову протиправною, оскільки, на його думку, рішення суду виконане лише в частині подання та затвердження Списку, проте кошти грошової компенсації на його рахунок так і не перераховані, що свідчить про фактичне невиконання судового рішення. 27.02.2026 позивач подав начальнику Відділу скаргу на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 76986005. Листом від 18.03.2026 № 37525/36537-31-26/20.1 заступник директора Департаменту - начальник Відділу відмовив у задоволенні скарги. 
Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти позовних вимог, наголосивши, що виконавчий лист у справі № 240/26727/23, виданий 14.01.2025, зобов`язував боржника виключно подати Список виплати грошової компенсації на затвердження Міністру оборони України. Перерахування (стягнення) грошових коштів на рахунок позивача виконавчим листом передбачено не було. Оскільки 18.04.2025 Список затверджено Міністром оборони України, що підтверджено документально, рішення суду виконано в повному обсязі в межах виконавчого листа, а тому постанова про закінчення провадження є законною, а скарга позивача - необґрунтованою.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 у справі № 240/26727/23, яке набрало законної сили 16.09.2024, зобов`язано Міністерство оборони України в особі Головного управління капітальних вкладень подати Список виплати грошової компенсації в Збройних Силах України із виплатою ОСОБА_1 грошової компенсації в сумі 1273654,80 гривень за належне йому та членам його сім`ї для отримання жилого приміщення - відповідно до пункту 12 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 728 від 02.09.2015 (далі - Порядок № 728), та пункту 9 Розділу VIII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 (далі - Інструкція № 380), - на затвердження Міністру оборони України. 
Законна сила рішення підтверджена постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2024 та ухвалою Верховного Суду від 23.10.2024 про відмову у відкритті касаційного провадження.
14.01.2025 Житомирським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 240/26727/23. 
27.01.2025 головним державним виконавцем Відділу Береговим Владиславом Сергійовичем відкрито виконавче провадження № 76986005. Постановою про відкриття виконавчого провадження боржника - Міністерство оборони України - зобов`язано виконати рішення суду протягом десяти робочих днів, тобто до 10.02.2025.
Оскільки у визначений строк інформація про виконання рішення до виконавця не надходила, 17.02.2025 виконавцем направлено боржнику вимогу про надання письмових пояснень щодо причин невиконання судового рішення та заходів, вжитих для його виконання. 
11.03.2025 боржник надав пояснення, в яких зазначив, що Головним управлінням капітальних вкладень вживаються вичерпні заходи з метою виконання рішення суду, утім конкретної інформації про факт виконання пояснення не містили. 
28.03.2025 за невиконання рішення у встановлений строк на боржника - Міністерство оборони України - накладено штраф у розмірі 5100 гривень.
28.04.2025 боржник звернувся до державного виконавця з клопотанням про закінчення виконавчого провадження, зазначивши, що 27.03.2025 Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями розглянуто та погоджено відповідний список (протокол № 61 від 27.03.2025), а 18.04.2025 Міністром оборони України зазначений Список виплати грошової компенсації затверджено. До клопотання долучено відповідні докази. 
07.05.2025 головним державним виконавцем Відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 76986005 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 та статті 40 Закону № 1404-VIII у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 
Позивач вважає зазначену постанову протиправною, оскільки, на його думку, рішення суду виконане лише в частині подання та затвердження Списку, проте кошти грошової компенсації на його рахунок так і не перераховані, що свідчить про фактичне невиконання судового рішення. 25.04.2025 Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеса листом № 1557 повідомив позивача про необхідність надання реквізитів банківського рахунку; 30.04.2025 позивач подав відповідні заяви з реквізитами до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса, Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак кошти перераховані не були.
27.02.2026 позивач у письмовій формі з кваліфікованим електронним підписом подав начальнику Відділу скаргу на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 76986005. 
Листом від 18.03.2026 № 37525/36537-31-26/20.1 заступник директора Департаменту - начальник Відділу відмовив у задоволенні скарги з двох підстав: по-перше, дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення провадження відповідають вимогам чинного законодавства і прийняті у відповідності до змісту резолютивної частини рішення суду; по-друге, скаргу подано зі значним пропуском строку на її оскарження. 
Вважаючи відмову, викладену в цьому листі, протиправною, позивач звернувся до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Питання примусового виконання судових рішень регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
У відповідності до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. 
За правилами статті 26 Закону № 1404-VIIІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Пункт 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII визначає підставою для закінчення виконавчого провадження фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Вжитий законодавцем зворот "згідно з виконавчим документом" є ключовим: критерієм завершеності виконання є відповідність вчинених дій виконавчому документу, а не більш широке коло обов`язків, що можуть існувати поза межами такого документа. Стаття 40 Закону № 1404-VIII регулює процедуру закінчення виконавчого провадження після встановлення підстав, передбачених статтею 39 цього Закону.
Частина шоста статті 26 Закону № 1404-VIII встановлює, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів. 
Частини перша - третя статті 63 Закону № 1404-VIII регулюють порядок примусового виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії. Відповідно до встановленого механізму: виконавець перевіряє виконання, за наявності підстав накладає штраф, попереджає про кримінальну відповідальність, а у разі повторного невиконання - якщо рішення може бути виконано без участі боржника - вживає заходів примусового виконання або, якщо рішення неможливо виконати без участі боржника, направляє до органу досудового розслідування повідомлення про кримінальне правопорушення та виносить постанову про закінчення провадження. 
Порядок визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення регулює механізм житлового забезпечення військовослужбовців шляхом виплати грошової компенсації.
Аналіз структури Порядку № 728 виявляє чіткий розподіл між окремими, самостійними етапами цього механізму. 
Пункт 12 Порядку № 728 регулює процедуру складення та подачі Списку виплати грошової компенсації на затвердження Міністру оборони України. Пункт 13 Порядку № 728 встановлює порядок безпосередньої виплати компенсації шляхом перерахування коштів на поточний рахунок отримувача у визначеному банку та передбачає умови для здійснення такого перерахування. Кожен із цих пунктів регулює самостійний етап механізму, що має власні правові підстави, суб`єктів, строки та умови здійснення.
Принципово важливою є та обставина, що здійснення виплати за пунктом 13 Порядку № 728 залежить від наявності відповідних бюджетних призначень та фінансування. Тобто виплата залежить від бюджетного циклу і не може бути здійснена виключно за волевиявленням боржника або виконавця без відповідного фінансового забезпечення з боку держави.
Пункт 9 Розділу VIII Інструкції № 380, на який посилається і позивач, і відповідне судове рішення у справі № 240/26727/23, також визначає порядок передачі Списків від Головного управління капітальних вкладень до квартирно-експлуатаційних органів для подальшого доведення до військових частин. Ця норма підтверджує, що подання Списку на затвердження і власне перерахування коштів є різними процедурними етапами, кожен з яких реалізується в межах відповідних правових підстав. 
Вирішуючи питання про правомірність постанови про закінчення виконавчого провадження № 76986005 та відповідно - правомірність відмови у задоволенні скарги позивача, суд передусім повинен з`ясувати дійсний зміст виконавчого зобов`язання боржника, визначений рішенням суду у справі № 240/26727/23 та виданим на його підставі виконавчим листом. 
Предметом судового розгляду у справі № 240/26727/23 була конкретна протиправна бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягала у неподанні Списку виплати грошової компенсації на затвердження Міністру оборони України. Саме ця бездіяльність порушувала права позивача на визначеному етапі процедури отримання компенсації, і саме її усунення стало предметом позовних вимог і судового рішення. Зобов`язання, яке рішення суду поклало на боржника, є однозначним та вузьким за змістом: подати Список на затвердження. Будь-яких інших зобов`язань - затвердити Список, ініціювати перерахування коштів, безпосередньо виплатити кошти - рішення суду у справі № 240/26727/23 не містить.
Тобто рішення у справі № 240/26727/23, яким зобов`язано подати Список на затвердження, є рішенням немайнового характеру; воно не стягує грошових коштів і не містить майнових вимог. 
Отже, вимога про подання Списку - це організаційно-процедурний обов`язок, а не обов`язок зі сплати коштів. Це розмежування впливає на визначення обсягу виконання.
Виконавчий лист, виданий Житомирським окружним адміністративним судом 14.01.2025, відтворює зміст резолютивної частини судового рішення. Виконавчий лист є документом, що визначає межі виконавчого провадження: державний виконавець діє в межах саме цього документа, а не в межах усього можливого масиву правовідносин, пов`язаних із житловим забезпеченням позивача. Виконавчий лист зобов`язував боржника подати Список, а вимоги щодо перерахування коштів у виконавчому листі відсутні.
Суд наголошує, що подання Списку та його затвердження Міністром оборони України є завершеним у правовому відношенні виконанням зобов`язання, визначеного виконавчим листом. 
18.04.2025 Список виплати грошової компенсації затверджено Міністром оборони України, що підтверджено відповідними документами, доданими боржником до клопотання про закінчення виконавчого провадження. Позивач у позовній заяві прямо підтверджує факт затвердження Списку Міністром оборони України та не заперечує його. Отже, обов`язок за виконавчим листом виконано в повному обсязі.
Суд відхиляє аргумент позивача про те, що виконання рішення суду без фактичного перерахування коштів є неповним, адже питання про те, чи отримає позивач кошти, є питанням подальшого виконання зобов`язань у межах бюджетної процедури за пунктом 13 Порядку № 728, і це питання перебуває поза межами виконавчого провадження № 76986005, яке було відкрито за конкретним виконавчим листом з конкретним обсягом зобов`язань.
Постанову про закінчення виконавчого провадження № 76986005 від 07.05.2025 прийнято на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Для перевірки правомірності цієї постанови суд оцінює: чи справді рішення виконано в повному обсязі згідно з виконавчим документом. Оскільки виконавчий документ передбачав зобов`язання подати Список на затвердження Міністру оборони України, а цей обов`язок виконано 18.04.2025, - підстава для закінчення провадження, передбачена пунктом 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, наявна.
З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець: відкрив виконавче провадження, визначивши строк для добровільного виконання; направив боржнику вимогу про надання пояснень; наклав на боржника штраф у розмірі 5100 гривень за невиконання рішення у встановлений строк; після надання боржником документального підтвердження виконання зобов`язання - закінчив провадження. Такий порядок дій повністю відповідає алгоритму, визначеному частинами першою - третьою статті 63 та статтею 39 Закону № 1404-VIII для виконання рішень немайнового характеру.
Суд також враховує, що виконавче провадження з виконання рішень немайнового характеру, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії, є принципово відмінним від провадження з примусового стягнення коштів. У першому випадку виконавець не може замінити боржника у вчиненні передбачених судовим рішенням дій - він лише стимулює боржника до їх вчинення за допомогою заходів відповідальності. Після того, як боржник вчинив відповідні дії, підстав для продовження провадження не залишається. У цій справі боржник вчинив дії, передбачені виконавчим листом (подав та затвердив Список), - що й стало підставою для закінчення провадження.
Натомість перерахування коштів за пунктом 13 Порядку № 728 є окремим зобов`язанням, що виникає вже після і внаслідок затвердження Списку, проте не охоплюється виконавчим листом у справі № 240/26727/23. Якщо Міністерство оборони України не виконує обов`язок з перерахування коштів, передбачений Порядком № 728, - це є самостійним порушенням, яке може бути предметом окремого позову або іншого механізму захисту, але не підставою для визнання незаконною постанови про закінчення провадження у межах існуючого виконавчого листа.
Таким чином, суд констатує, що постанова про закінчення виконавчого провадження № 76986005 від 07.05.2025 є законною і відповідає пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, оскільки зобов`язання, визначене виконавчим листом, виконано в повному обсязі.
Відповідач у листі від 18.03.2026 як додаткову підставу для відмови у задоволенні скарги позивача зазначив пропуск строку на подання такої скарги. 
Суд не вважає за необхідне окремо досліджувати це питання, оскільки вважає постанову про закінчення провадження правомірною.
Навіть у разі встановлення юридичної помилковості одного з двох доводів, покладених в основу відмови у задоволенні скарги, не означає автоматичного визнання відмови незаконною в цілому. Якщо другий довід - щодо правомірності дій виконавця - є обґрунтованим і достатнім для відмови, то відповідна відмова залишається законною за суттю, незважаючи на хибність додаткового доводу про строк. Визначальним у цій справі є матеріально-правове питання: чи було порушення з боку державного виконавця при закінченні провадження.
Щодо повноважень начальника Відділу та правової природи оскаржуваної відмови.
Відповідно до частини третьої статті 74 Закону № 1404-VIII начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ, винесений у виконавчому провадженні державним виконавцем. Наведена норма є нормою про контрольні повноваження керівника відділу, і вона чітко визначає умову здійснення таких повноважень: дії виконавця повинні суперечити вимогам закону.
У цій справі суд встановив, що дії державного виконавця при закінченні виконавчого провадження № 76986005 на підставі документально підтвердженого виконання боржником зобов`язання, визначеного виконавчим листом, відповідали вимогам Закону № 1404-VIII. Отже, передбаченої частиною третьою статті 74 Закону № 1404-VIII умови (суперечність дій виконавця вимогам закону) для реалізації контрольних повноважень начальника Відділу не існувало. За відсутності правових підстав для скасування постанови начальник правомірно відмовив у задоволенні скарги.
Суд також зазначає, що рішення начальника Відділу, прийняте за наслідками розгляду скарги позивача, є за своєю правовою природою актом управлінського контролю у сфері виконавчого провадження. Таке рішення є законним, якщо воно ухвалене в межах повноважень, на підставі чинного законодавства та з урахуванням реального стану виконання. Форма рішення не може бути підставою для його скасування, якщо зміст цього рішення є правомірним. 
Суд відхиляє позицію позивача про те, що державний виконавець повинен був продовжити виконавче провадження та вжити заходів для примусового перерахування коштів. По-перше, виконавчий лист не передбачав відповідного зобов`язання боржника, а тому виконавець не мав правових підстав для його примусового виконання в цій частині. По-друге, перерахування коштів за пунктом 13 Порядку № 728 залежить від наявності бюджетного фінансування і не може бути здійснено виключно за ініціативою виконавчої служби поза межами бюджетної процедури. По-третє, розширення виконавцем обсягу виконавчого зобов`язання понад те, що визначено виконавчим листом, є прямим порушенням принципу законності, закріпленого в статті 2 Закону № 1404-VIII та частині другій статті 19 Конституції України.
Суд також оцінює посилання позивача на практику Верховного Суду щодо ефективності засобів правового захисту та обов`язковості виконання судових рішень. Наведені позивачем правові висновки є принципово вірними в загальному контексті, проте вони стосуються повноти виконання тих зобов`язань, що визначені судовим рішенням, - а не розширення виконавчого провадження на зобов`язання, що перебувають за межами виконавчого листа. 
Ефективний захист права позивача на отримання грошової компенсації може бути досягнутий шляхом окремих правових механізмів - зокрема, пред`явлення позову про зобов`язання Міністерства оборони України перерахувати кошти або стягнення відповідних сум, але не шляхом поширення виконавчого провадження № 76986005 на дії, що не охоплені виконавчим листом. Суд зобов`язав боржника виконати проміжну, але юридично значущу дію у процедурі отримання компенсації, і саме ця дія була предметом примусового виконання.
Посилання позивача на те, що Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеса запитав реквізити його рахунку листом від 25.04.2025, свідчить про те, що процес виплати компенсації був ініційований відповідними структурами після затвердження Списку, але цей факт не змінює меж виконавчого листа і не впливає на законність постанови про закінчення виконавчого провадження. Запит реквізитів є частиною процедури виплати за пунктом 13 Порядку № 728 поза межами виконавчого провадження № 76986005.
Таким чином, оскаржувана відмова у задоволенні скарги позивача від 27.02.2026 є правомірною по суті, а позовні вимоги про визнання її протиправною та про зобов`язання скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 76986005 від 07.05.2025 є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.
Враховуючи відмову в задоволенні адміністративного позову, розподіл судових витрат у відповідності до частини 1 статті 139 КАС України судом не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького архітектора, 13, м. Київ, 01001, ЄДРПОУ 00015622) відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено:  13 травня 2026 р.
13.05.26