ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.05.2026	Справа № 910/16585/25	

Суддя Погрібна С.В., після виходу з лікарняного та відпустки, розглянувши матеріали
за позовом Приватного підприємства "ВАДІМ" (адреса: 02166, м. Київ, просп. Лісовий, буд. 25-Д; код ЄДРПОУ: 23160396)
до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (адреса: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 31, корпус 2; код ЄДРПОУ: 34926981)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (адреса: 01601, м. Київ, вул. Терещенківська, буд. 11-А; код ЄДРПОУ: 37993783)
про стягнення коштів
без виклику сторін,
УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного підприємства "ВАДІМ" (далі - позивач / ПП «ВАДІМ») до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (далі - відповідач), третя особа Головне управління Державної казначейської служби України, в якому заявлено до стягнення 155 840, 13 грн 3 % річних та 469 304, 68 грн інфляційних втрат з огляду на тривале (з 23.05.2023 по 19.08.2025) невиконання рішення суду у справі № 910/16226/21 про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили.
Ухвалою суду від 05.01.2026 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу час на усунення недоліків.
10.01.2026 від позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій він уточнив прохальну частину позовної заяви та просив суд стягнути 155 840,13 грн - 3 % річних та 469 304,68 грн - інфляційних втрат з Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (далі - відповідач).
Ухвалою суду від 15.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та, між іншого, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - третя особа).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі № 910/16226/21, яке змінено постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023, яка набрала законної сили 22.05.2023, стягнуто з бюджету міста Києва через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь Приватного підприємства "ВАДІМ" матеріальну шкоду в сумі 2 315 223,60 грн.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.07.2023 рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін, а касаційні скарги - без задоволення. 
02.06.2023 Господарський суд міста Києва видав Наказ про примусове виконання постанови Північного апеляційного господарського суду №910/16226/21 від 22.05.2023.
13.12.2023 ПП «Вадім» звернулось із заявою до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві щодо стягнення на користь ПП «Вадім» з бюджету міста Києва через Головне управління матеріальної шкоди в сумі 2 315 223,60 грн. 
Згідно листа - відповіді Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві від 10.01.2024 боржник відкладав безспірне списання коштів місцевого бюджету, яке буде поновлено з дати набрання чинності рішення про внесення змін до рішення про місцевий бюджет або виділення коштів з резервного фонду місцевого бюджету на зазначену мету. 
23.07.2025 ухвалою Господарського суду міста Києва у справі 910/16226/21 змінено порядок виконання постанови від 22.05.2023 по справі № 910/16226/21, на виконання якої Господарським судом було видано наказ від 02.06.2023, в частині стягнення на користь Приватного підприємства «Вадім» з бюджету міста Києва через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві матеріальну шкоду в сумі 2 315 223,60, на інший порядок, а саме стягнення на користь Приватного підприємства «Вадім» з бюджету міста Києва за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, матеріальну шкоду в сумі 2 315 223,60 грн.
Разом із тим, фактичне виконання судового рішення було здійснено лише 19.08.2025 шляхом зарахування коштів на рахунок позивача двома траншами.
Внаслідок тривалого невиконання судового рішення відповідачем, останній допустив прострочення виконання грошового зобов`язання на 820 днів, а тому з останнього за прострочення виконання рішення суду підлягає стягненню 3% річних у розмірі 155 840, 13 грн та інфляційні збитки у розмірі 469 304,68 грн.
Також зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач становить 7 501,74 грн (судовий збір) і 40 000,00 грн (орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу).
29.01.2026 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (№07-11/7036/26), в якому заперечував проти задоволення позовних вимог.
Зазначив, що позивачем не вірно встановлено дату, з якої необхідно нараховувати 3% річних та інфляційні збитки, враховуючи обставини справи та діюче законодавство у вказаній сфері. 
Відповідач був визначений боржником з дати поставлення Господарським судом міста Києва ухвали від 23.07.2025 про зміну порядку і способу виконання рішення суду. 
До цього часу боржником у справі № 910/16226/21 було визначено ГУ ДКСУ у місті Києві. 
Тому твердження позивача про те, що право позивача на відшкодування інфляційних втрат за час прострочення виконання зобов`язання та 3% річних від простроченої суми з Департаменту виникло з 22.05.2023 (з дати прийняття Північним апеляційним господарським судом постанови), не заслуговують на увагу, оскільки у відповідача були відсутні підстави для відшкодування майнової шкоди згідно наказу Господарського суду міста Києва від 02.06.2023 № 910/16226/21, де боржником було зазначено ГУ ДКСУ у місті Києві. 
13.02.2026 третя особа подала до суду письмові пояснення (вх. №07-11/11428/26), в яких заперечувала проти позовних вимог.
Зазначило, що у Головному управлінні Казначейства перебував на виконанні наказ Господарського суду міста Києва від 02.06.2023 по справі № 910/16226/21 про стягнення з бюджету міста Києва через Головне управління Казначейства на користь позивача 2 315 223,60 гривень матеріальної шкоди, порядок виконання якого регламентовано пунктами 41-46 Порядку №845. 
Рішеннями суду органом місцевого самоврядування, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду зазначено відповідача, який за рішенням Київської міської ради від 14.12.2023 №7531/7572 «Про бюджет міста Києва на 2024 рік» є головним розпорядником бюджетних коштів. 
Оскільки у бюджеті міста Києва відсутні відповідні бюджетні призначення для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам, Головне управління Казначейства, керуючись вимогами пункту 44 Порядку №845, подало пропозиції Департаменту фінансів ВО КМР (КМДА) щодо внесення змін до рішення про бюджет міста Києва або виділення коштів з резервного фонду бюджету міста Києва на зазначену мету та відклало безспірне списання коштів за наказом Господарського суду міста Києва від 02.06.2023 по справі №910/16226/21 до встановлення таких призначень. 
У зв`язку з невнесенням змін до рішення про бюджет міста Києва, неприйняттям рішення про виділення коштів з резервного фонду бюджету міста Києва Головне управління Казначейства, відповідно до пункту 45 Порядку № 845, повідомило Господарський суд міста Києва, який прийняв рішення про стягнення коштів, щодо наявності обставин, які перешкоджають виконанню такого рішення.
23.07.2025 ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 910/16226/21 змінено порядок виконання судового рішення у справі № 910/16226/21.
Після отримання зазначеної ухвали, виконання судового рішення Головним управлінням Казначейства було здійснено у порядку регламентованим пунктами 24 - 32 Порядку №845, а саме шляхом стягнення коштів за рахунок бюджетних асигнувань відповідача та перерахування коштів на рахунок позивача у строки передбачені законодавством. 
25.02.2026 позивач подав до суду відповідь на відзив (вх. № 07-11/14474/26), яка залишається судом без розгляду, з огляду на пропуск строку її подання.
Ухвалою суду від 15.01.2026 встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог статті 166 ГПК України 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.
Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача отримав відзив на позовну заяву, 29.01.2026, що підтверджується квитанцією № 5789022 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 ГПК України у строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення.
Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Як вже зазначалось, 15.01.2026 судом прийнято ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви, відкрито провадження у справі, призначено здійснювати розгляд зазначеної справи за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог статті 166 ГПК України 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.
Відповідно до ч. 4 ст. 166 ГПК України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.
Отже, у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження строк на подання відповіді на відзив є таким, що встановлений судом і відповідно до положень ст. 119 ГПК України він може бути лише продовжений, а не поновлений.
Крім того, представник позивача не наводить жодних обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку для подання відповіді на відзив впродовж строку встановленого судом, оскільки відповідь на відзив на позовну заяву, подана майже через 3 тижні після отримання відзиву на позовну заяву.
Судом також враховується заява позивача від 25.02.2026 (вх. № 07-11/14475/26), в якій останній просив визнати причини пропуску строку на подання відповіді на відзив поважними та поновити процесуальний строк для подання відповіді на відзив відповідача.
Однак, суд звертає увагу, що зазначена заява також не містить належних та допустимих доказів, а також жодних обґрунтованих доводів щодо неможливості позивача вчинити відповідні процесуальні дії у строк встановлений судом.
25.02.2026 позивач подав до суду заяву про долучення доказів на підтвердження розміру судових витрат (вх. № 07-11/14476/26).
25.02.2026 позивач подав до суду відповідь на пояснення третьої особи (вх. №07-11/14483/26), в якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.
27.02.2026 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив (вх. № 07-11/15205/26), які не приймаються судом до уваги як похідні від відповіді на відзив, з огляду на залишення без розгляду відповіді на відзив. 
Під час розгляду справи по суті судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи та встановлено обставини.
Рішення виноситься суддею з урахуванням строку її перебування на лікарняному та тривалій відпустці.
Окрім того, у зв`язку зі збройною агресією збоку РФ, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, враховуючи поточну обстановку, постійні тривоги, які впливають на працездатність, суд був вимушений вийти за межі строку винесення рішення, встановленого ГПК України.
Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступне.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі № 910/16226/21 позов Приватного підприємства «Вадім» задоволено частково, стягнуто шляхом списання коштів з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади їх посадових і службових осіб, на користь Приватного підприємства «Вадім» матеріальну шкоду в розмірі 2 315 223,60 грн та моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн, стягнуто із Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Державного бюджету України судовий збір в розмірі 36 228,00 грн. В іншій частині відмовлено. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 у справі № 910/16226/21 змінено рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі № 910/16226/21, шляхом викладення резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі № 910/16226/21 у такій редакції: « 1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з бюджету міста Києва через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві матеріальну шкоду в сумі 2 315 223,60 грн. 3. В іншій частині позовних вимог відмовити. 4. Видати наказ.». 
Зазначена постанова набрала законної сили 22.05.2023.
Постановою Верховного Суду від 13.07.2023 у справі № 910/16226/21 постанова Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 залишені без змін.
02.06.2023 Господарським судом міста Києва у справі № 910/16226/21 було видано Наказ про примусове виконання постанови Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/16226/21 від 22.05.2023. Стягувачам зазначено - Приватне підприємство «Вадім», а боржником Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві. 
Позивачем до позовної заяви надані виписки по картці, з яких вбачається, що 08.08.2025 на розрахунковий рахунок позивача було зараховано 10 298,87 грн (призначення платежу: часткове безспірне списання матеріальної шкоди, згідно наказу Господарського суду міста Києва від 02.06.2023 по справі № 910/16226/21, з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 23.07.2025 у справі № 910/16226/21, без ПДВ), а 19.08.2025 на розрахунковий рахунок позивача було зараховано 2 304 924,73 грн (призначення платежу: остаточне безспірне списання матеріальної шкоди, згідно наказу Господарського суду міста Києва від 02.06.2023 по справі № 910/16226/21, з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 23.07.2025 у справі № 910/16226/21, без ПДВ).
З наданих відповідачем платіжних інструкцій № 610486911 від 07.08.2025 та № 613277234 від 18.08.2025, вбачається, що зазначені вище кошти, зараховані на рахунок позивача, були сплачені відповідачем. 
Також як встановлено з пояснень сторін, ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 змінено порядок виконання постанови від 22.05.2023 по справі №910/16226/21, на виконання якої Господарським судом було видано наказ від 02.06.2023, в частині стягнення на користь Приватного підприємства "Вадім" з бюджету міста Києва через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві матеріальну шкоду в сумі 2 315 223,60 грн, на інший порядок, а саме стягнення на користь Приватного підприємства "Вадім" з бюджету міста Києва за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві матеріальну шкоду в сумі 2 315 223,60 грн.
Приймаючи рішення суд виходить з наступного:
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Частиною 1 ст. 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно з ч.ч. 2, 4 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України).
Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору).
Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України установлено, що рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою КМУ №845 від 03.08.2011 (далі - Порядок №845).
Відповідно до п.п. 2, 3 Порядку №845 боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.
Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Відповідно до п.п. 24 - 26, 28 Порядку №845 стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.
Безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів з рахунка боржника здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.
Безспірне списання коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, на яких обліковуються кошти загального та спеціального фондів відповідного бюджету, здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів, та у разі наявності на його рахунках для обліку відкритих асигнувань (залишків коштів на рахунках).
Безспірне списання коштів з рахунків бюджетних установ у частині власних надходжень здійснюється безпосередньо із загальної суми залишку надходжень на відповідному рахунку за визначеним кодом економічної класифікації видатків бюджету з урахуванням вимог пункту 28 цього Порядку.
Орган Казначейства не пізніше двох робочих днів з наступного робочого дня після надходження виконавчого документа на підставі документів, поданих стягувачем, визначає коди класифікації видатків бюджету і рахунки, з яких проводиться безспірне списання коштів.
Відповідно до п. 31 Порядку № 845 якщо у боржника або бюджетної установи, що здійснює централізоване обслуговування боржника, недостатньо відкритих асигнувань (коштів на рахунках) для виконання виконавчого документу, безспірне списання коштів здійснюється частково. На виконавчому документі ставиться відмітка про обсяг списаних коштів, яка засвідчується підписом відповідальної особи, скріпленим гербовою печаткою.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є. 
Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.
Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 6 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» перерахування коштів за рішенням суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі.
Порушенням зобов`язання, згідно з статтею 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України)/
Стаття 625 входить до розділу I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
Складові наведеного складу правопорушення, передбаченою частиною другою статті 625 ЦК України є об`єкт, суб`єкт, об`єктивна та суб`єктивна сторона.
Так, об`єктом складу правопорушення, передбаченого частиною другою статті 625 ЦК України, є цивільні відносини власності, а саме неотримання власником належного йому виконання цивільного грошового зобов`язання.
Суб`єктами складу правопорушення, передбаченого частиною другою статті 625 ЦК України, є учасники цивільних відносин, які прострочують виконання цивільного грошового зобов`язання. 
Об`єктивною стороною складу правопорушення, передбаченого частиною другою статті 625 ЦК України, є бездіяльність учасника цивільних відносин з вчасного виконання цивільного грошового зобов`язання. 
Суб`єктивна сторона складу правопорушення, передбаченого частиною другою статті 625 ЦК України, характеризується наявністю або відсутністю вини учасника цивільних відносин у невиконанні цивільного грошового зобов`язання. 
Судом встановлено, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 у справі № 910/16226/21 змінено рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі № 910/16226/21, шляхом викладення резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі № 910/16226/21 у такій редакції: « 1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з бюджету міста Києва через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві матеріальну шкоду в сумі 2 315 223, 60 грн. 3. В іншій частині позовних вимог відмовити. 4. Видати наказ.». 
Зазначена постанова набрала законної сили 22.05.2023.
У справі № 910/16226/21 кошти в рахунок відшкодування шкоди позивачу стягнуто з місцевого бюджету, а отже відповідно до статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" таке рішення виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у відповідності до Порядку №845 на підставі звернення стягувача та на підставі наданих ним відповідно до вказаного порядку документів.
02.06.2023 Господарським судом міста Києва у справі № 910/16226/21 було видано Наказ про примусове виконання постанови Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/16226/21 від 22.05.2023, в якому боржником зазначено Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві. 
В подальшому, ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2025 змінено порядок виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 по справі №910/16226/21, на виконання якої Господарським судом було видано наказ від 02.06.2023, в частині стягнення на користь Приватного підприємства "Вадім" з бюджету міста Києва за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві матеріальну шкоду в сумі 2 315 223, 60 грн.
08.08.2025 шляхом часткового безспірного списання матеріальної шкоди, згідно наказу Господарського суду міста Києва від 02.06.2023 по справі № 910/16226/21, з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 23.07.2025 у справі № 910/16226/21, відповідачем у цій справі було перераховано на рахунок позивача 10 298, 87 грн.
В свою чергу, 19.08.2025 шляхом остаточного безспірного списання матеріальної шкоди, згідно наказу Господарського суду міста Києва від 02.06.2023 по справі № 910/16226/21, з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 23.07.2025 у справі № 910/16226/21, відповідачем у цій справі було перераховано на рахунок позивача 2 304 924,73 грн.
Позивачем у позовній заяві зазначено, що 13.12.2023 ПП «Вадім» звернулося до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві з заявою про виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 по справі № 910/16226/21. 
Доказів зазначеного в матеріалах справи не міститься, однак, і не заперечується сторонами.
Як встановлено нормами чинного законодавства України, перерахування коштів за рішенням суду по справі № 910/16226/21 повинно було бути здійснено протягом трьох місяців з дня надходження до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві необхідних для цього документів та відомостей, проте постанова Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023, була виконано у повному обсязі лише 19.08.2025, що не заперечується жодною зі сторін.
Однак, остаточно рішення суду було виконано лише 19.08.2025.
При зверненні до суду позивач просив стягнути з відповідача 155 840,13 грн - 3% річних та 469 304,68 грн - інфляційні втрати за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 10 298,87 грн за період з 23.05.2023 (наступний день за днем набрання постановою Північного апеляційного господарського суду законної сили) по 08.08.2025 (дата першого платежу) та за прострочення грошового зобов`язання за період з 23.05.2023 по 19.08.2025 (дата другого платежу) у розмірі 467 192,35 грн.
Водночас, як вже було зазначено судом, відповідно до Наказу Господарського суду міста Києва у справі № 910/16226/21 від 02.06.2023 боржником визначене Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві. 
Відповідач, в свою чергу, у розумінні чинного законодавства, був визначений боржником з 23.07.2025, тобто з дати ухвалення Господарським судом міста Києва ували про зміну порядку і способу виконання рішення суду, в якій було визначено, що матеріальну шкоду в сумі 2 315 223, 60 грн слід стягнути на користь Приватного підприємства "Вадім" з бюджету міста Києва за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві.
За положеннями ст.ст. 253, 254 ЦК України день фактичного виконання зобов`язання не включається до періоду прострочення.
Таким чином, здійснивши перерахунок наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, дослідивши всебічно та повно матеріали справи, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: 3% річних у розмірі 12,70 грн, нараховані на суму заборгованості 10 298,87 грн за період з 24.07.2025 по 07.08.2025, та 3% річних у розмірі 4 925,59 грн, нараховані на суму заборгованості 2 304 924,73 грн за період з 24.07.2025 по 18.08.2025, що загалом становить 4 938,29 грн.
Водночас, суд звертає увагу, що інфляційна складова за вищезазначений період не нараховується, у зв`язку з її відсутністю.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (0,79%) у розмірі 59,26 грн.
Керуючись статтями 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково. 
2. Стягнути з Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (адреса: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 31, корпус 2; код ЄДРПОУ: 34926981) на користь Приватного підприємства "ВАДІМ" (адреса: 02166, м. Київ, просп. Лісовий, буд. 25-Д; код ЄДРПОУ: 23160396) 3 % річних у розмірі 4 938,29 грн та судовий збір у розмірі 59,26 грн.
3. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.
Повний текст рішення складено 11.05.2026. 

Суддя Світлана ПОГРІБНА