ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року 
м. Київ

справа №340/5780/24
адміністративне провадження № К/990/8794/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Соколова В.М.,  Загороднюка А.Г., 

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції справу № 340/5780/24
за позовом  ОСОБА_1 до Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області, Подільського районного суду м. Кропивницького (відповідно до пункту 9 додатку до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Ленінський районний суд міста Кіровограда перейменовано на Подільський районний суд міста Кропивницького), про визнання бездіяльності протиправною і стягнення моральної шкоди,-
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року, ухвалену суддею Брегеєм Р.І. 
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року, ухвалену колегією суддів у складі головуючого судді Чепурнова Д.В., суддів: Коршуна А.О., Сафронової С.В.,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування
1. У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області, Подільського районного суду міста Кропивницького, в якому позивач просив суд:
1.1. визнати бездіяльність посадових осіб органів прокуратури та суду, яка виражається у порушенні розумних строків розгляду справ № 396/569/19 та № 396/1260/19 (кримінальне провадження № 12018120230000337 від 17.04.2018), незаконною та протиправною;
1.2. зобов`язати відповідача вжити належних заходів для забезпечення розгляду вказаних справ у розумний строк; 
1.3. стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі п`яти мільйонів гривень (5 000 000 грн), яка виникла внаслідок порушення розумних строків розгляду вказаних справ.
2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що протягом тривалого часу розгляд вказаних справ затягується службовими і посадовими особами без поважних та виправданих причин, що суперечить розумності строків судового провадження, передбачених пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Стверджував, що затримка розгляду справ вплинула на його психічне здоров`я, а також на соціальне та професійне життя.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.09.2024, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024, відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
3.1. Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися у порядку кримінального судочинства. Питання бездіяльності прокурора під час судового розгляду не може досліджувати адміністративний суд, оскільки воно відноситься до компетенції суду, який розглядає кримінальну справу. Оцінку процесуальної діяльності суду, який розглядає кримінальну справу, можуть надати вищі суди в порядку апеляційного чи касаційного провадження, питання щодо недотримання судом розумних строків розгляду справи може стати предметом дослідження дисциплінарного органу Вищої ради правосуддя.
3.2. Крім того, суд першої інстанції роз`яснив позивачу про право на звернення до суду в порядку кримінально-процесуального судочинства.
3.3. Верховний Суд постановою від 10.04.2025 касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково, постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024 у справі № 340/5780/24 скасував, а справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, дійшовши висновку, що повторний автоматизований розподіл цієї справи був проведений без дотримання вимог частини дев`ятої статті 31 КАС, пункту 85 Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, Положення про автоматизовану системи документообігу суду щодо зміни складу колегії суддів у справі та за відсутності підстав для проведення повторного автоматизованого розподілу суддів.
3.4. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.05.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.09.2024 про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі залишено без змін. 
4. Постановою Верховного Суду від 22.01.2026 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26.05.2025, справу № 340/5780/24 направлено до Третього апеляційного адміністративного суду на новий розгляд.
4.1. Скасовуючи постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26.05.2025, Верховний Суд дійшов до висновку, що суд апеляційної інстанції не виконав процесуальну вимогу щодо належного повідомлення учасника справи про дату, час та місце розгляду справи як передумови для апеляційного розгляду справи, допустивши порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, і не дають можливості перевірити обґрунтованість інших аргументів касаційної скарги.
5. Третій апеляційний адміністративний суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 за участю позивача, постановою від 24.02.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.09.2024 - без змін.
5.1. Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції про те, що спір у цій справі не може бути розглянуто у порядку адміністративного судочинства, оскільки спірні правовідносини за своїм змістом не є владно-управлінськими, стосуються дій/бездіяльності суду (судді) та прокуратури (прокурора) щодо процесуальних питань у межах кримінальних справ. 
5.2. Беручи до уваги підстави та обставини, на яких ґрунтується позовна заява ОСОБА_1 , а також зміст і суть його порушеного права, які стосуються відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок порушення розумних строків розгляду кримінальних справ № 396/569/19 та №396/1260/19 (кримінальне провадження № 12018120230000337 від 17.04.2018), апеляційний суд вважав необґрунтованими доводи скаржника про те, що позовна заява підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
5.3. Крім того суд апеляційної інстанції вказав, що позаяк цей спір не є публічно-правовим, тому, в цьому випадку, вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
6. Від ОСОБА_1 до Верховного Суду (далі - Суд) надійшла касаційна скарга, в якій скаржник просить скасувати ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.09.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24.02.2026.
6.1. Підставою відкриття касаційного провадження у справі № 340/5780/24 є оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі, після її перегляду в апеляційному порядку та посилання скаржника у касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.
6.2. У касаційній скарзі позивач наводить доводи про те, що на спірні правовідносини у цій справі поширюється юрисдикція адміністративних судів, позаяк Кримінальний процесуальний кодекс України (далі - КПК України) не передбачає можливості стягнення компенсації у зв`язку із тривалістю судового розгляду, тому адміністративне судочинство є єдиним доступним засобом правового захисту на національному рівні проти надмірної тривалості провадження, в розумінні статті 13 Конвенції.
6.3. Крім того, ОСОБА_1 вказує про порушення судами попередніх інстанцій положень статей 6 та 13 Конвенції, наполягаючи, що створення штучних юрисдикційних бар`єрів для розгляду вимог про відшкодування шкоди, завданої державою, порушує саму суть права на справедливий суд. Скаржник стверджує, що відмова у відкритті провадження, за умови, що жоден інший суд (цивільний чи кримінальний) не має розглядати питання компенсації у разі недотримання розумних строків, створює ситуацію відмови у правосудді. 
7. Ухвалою Верховного Суду від 16.03.2026 відкрито касаційне провадження № К/990/8794/26 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.09.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24.02.2026.
8. Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», документ в електронному вигляді - касаційна скарга від 26.02.2026 доставлена в Електронний кабінет Подільського районному суду міста Кропивницького 26.02.2026 о 17:09, а ухвала про відкриття касаційного провадження від 16.03.2026 доставлена ОСОБА_1 та Подільському районному суду міста Кропивницького 16.03.2026 о 21:00 та 21:05 відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.
9. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (ідентифікатор внутрішнього поштового відправлення: R068073437664) ухвалу суду про відкриття касаційного провадження від 16.03.2026 та копію касаційної скарги ОСОБА_1 з доданими до неї матеріалами вручено представнику Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області 24.03.2026.
10. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 28.04.2026 закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Позиція інших учасників справи
11. Правом подати відзив на касаційну скаргу в порядку статті 338 КАС України Новоукраїнська окружна прокуратура Кіровоградської області не скористалася, що відповідно до вказаної статті не перешкоджає перегляду рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку.
12. Подільський районний суд міста Кропивницького подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить залишити її без задоволення та наводить доводи про те, що цей спір не є публічно-правовим і суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що спір у цій справі не може бути розглянутий у порядку адміністративного судочинства.
13.  ОСОБА_1 заперечує проти таких доводам Подільський районний суд міста Кропивницького та стверджує, що вони є хибними, суперечать положенням статей 6 та 15 Конвенції і практиці Європейського суду з прав людини. 
Позиція Верховного Суду
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
14. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
15. Перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статті 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, колегія суддів виходить із такого.
16. Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення з яким погодився й апеляційний суд, вказав, що питання бездіяльності прокурора під час судового розгляду відноситься до компетенції суду, який розглядає кримінальну справу, а оцінку процесуальним діям суду, який розглядає кримінальну справу, можуть надати вищі суди в порядку апеляційного чи касаційного провадження, а тому цей спір не відноситься до юрисдикції адміністративних судів і не може бути розглянутий за правилами КАС України.
17. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
18. Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
19. Проте юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (пункт 2 частини другої статті 19 КАС України).
20. Визначення публічно-правового спору міститься у пункті 2 частини першої статті 4 КАС України та означає спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
21. Отже, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад, а участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.
22. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
23. Слід зазначити, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
24. КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень саме владних управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Ці положення не поширюють свою дію на правові ситуації, які вимагають інших форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.
25. Водночас юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно- правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.
26. У цій справі підставою звернення до суду слугувала бездіяльність, на думку ОСОБА_1 , посадових осіб, зокрема органів прокуратури щодо порушення розумних строків розгляду справ № 396/569/19 та № 396/1260/19 у яких, як зазначає скаржник, він є обвинуваченим (кримінальне провадження № 12018120230000337 від 17.04.2018), що стало наслідком заподіяння скаржнику моральної шкоди. 
27. З приводу суті подібних правовідносин висловив позицію Конституційний Суд України у Рішенні від 23.05.2001 № 6-рп/2001, де зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської.
28. Аналогічний висновок міститься у Рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп/2011, в якому зазначено, що з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого КПК України.
29. Завданням кримінального провадження відповідно до частини першої статті 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
30. Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 КПК України).
31. Відповідно до пункту 5 частини першої статі 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження
32. Пунктом 10 частини першої статті 3 КПК України визначено, що кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
33. Частиною першою статті 303 КПК України визначено виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, а частиною другою цієї статті передбачено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314- 316 цього Кодексу.
34. Згідно з частиною першою статті 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318- 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
35. Наведеними правовими нормами визначено суб`єктний склад, процедуру ініціювання і початку досудового розслідування, а також порядок оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у разі нездійснення ними процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений цим Кодексом строк.
36. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 21.11.2018 у справі № 826/2004/18, від 10.04.2019 у справі № 808/390/18 та від 28.08.2019 у справі № 1540/5031/18 у подібних правовідносинах дійшла висновку, що орган дізнання, попереднього слідства, прокуратури під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, не здійснюють публічно - владних управлінських функцій, а отже оскарження таких дій має відбуватися виключно за правилами, установленими КПК України.
37. Ці висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування положень пункту 2 частини другої статті 19 КАС України, статті 303 КПК України були застосовані Верховним Судом у постанові від 28.09.2022 у справі № 380/19049/21 за подібних правовідносин, і колегія суддів не бачить підстав для відступу від них та уважає за необхідне застосувати їх і до обставин цієї справи.
38. Подібних висновків дійшов Верховний Суд за схожих правовідносин у постановах від 28.10.2020 у справі № 520/4328/20 та від 21.04.2021 у справі № 640/13968/20.
39. Оскільки спір у цій справі виник у зв`язку з протиправними, на переконання ОСОБА_1 , діями прокурора у межах кримінального провадження № 12018120230000337, перевірка правомірності таких дій відповідача з огляду на положення пункту 2 частини другої статті 19 КАС України, знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду, отже їх оскарження особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування (а позивач і є такою особою), має здійснюватися в порядку, установленому КПК України.
40. Щодо оскарження, на думку позивача, бездіяльності суду яка виражається у порушенні розумних строків розгляду справ № 396/569/19 та № 396/1260/19 (кримінальне провадження № 12018120230000337 від 17.04.2018) Суд зазначає таке.
41. Згідно із частинами першою-третьою статті 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
42. Відповідно до частин першої, третьої статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.
43. Колегія суддів наголошує на тому, що суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою особою, яка бере участь у справі. Це можливо лише у випадках, коли суд (суддя) виступає, як звичайна установа (особа), а не як орган (особа), що здійснює правосуддя. Заяви та скарги, спрямовані на притягнення суду (судді), як відповідача, не підлягають розгляду в суді, оскільки законом передбачено інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя. Наведеній вище підхід до розуміння принципу незалежності судді та суду у випадку оскарження їх дій щодо здійснення правосуддя, встановлений сталою судовою практикою та залишається незмінним.
44. Тож, суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їхніх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони, відповідно, були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
45. Наведеної правової позиції притримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 08.05.2018 у справі № 521/18287/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 757/43355/16-ц, від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18, від 02.10.2019 № 11-547апп19, а також Верховний Суд у постановах від 31.07.2019 у справі № 636/5534/15 та від 30.09.2020 у справі № 1.380.2019.003105.
46. Як зазначено у пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 757/43355/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання незаконними дій/бездіяльності посадових осіб суду, що стосуються здійснення правосуддя, не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства.
47. У пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 521/18287/15-ц, зазначено, що відсутність правової регламентації права на оскарження вчинених під час розгляду конкретної справи дій, рішень чи бездіяльності суду не за правилами апеляційного та касаційного оскарження, є легітимним обмеженням у судовому процесі, покликаним забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи за наявності у чинному законодавстві конкретних способів захисту їх прав та інтересів.
48. Конституційний Суд України у пункті 4.2 Рішення від 23.05.2001 № 6-рп/2001 роз`яснив, що порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судового розгляду справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий. Що ж стосується актів, дій або бездіяльності посадових і службових осіб органів судової влади, що належать до сфери управлінської діяльності, то вони можуть бути оскаржені до суду на загальних підставах.
49. Аналізуючи наведені положення чинного законодавства України у світлі роз`яснень Конституційного Суду України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 280/1334/19 підсумувала, що оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.
50. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
51. Отже, оскільки Подільський районний суд міста Кропивницького в цьому випадку не є суб`єктом владних повноважень, не здійснює у спірних правовідносинах владних управлінських функцій, то спір не є публічно-правовим в розумінні положень КАС України.
52. До схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28.11.2024 у справі № 440/2653/24.
53. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, ураховуючи суть спірних правовідносин та їх суб`єктний склад, обґрунтовано дійшли висновку про непоширення юрисдикції адміністративного суду на позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконною та протиправною бездіяльність посадових осіб органів прокуратури та суду. 
54. Водночас суд першої інстанції інстанцій не вказав, як того вимагає частина шоста статті 170 КАС України, на суд, до юрисдикції якого віднесено вирішення решти позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.
55. Реагуючи на доводи ОСОБА_1 про те, що за умови непідсудності його позовних вимог суду адміністративної юрисдикції, жоден інший суд (цивільний чи кримінальний) не має компетенції розглядати питання компенсації завданої шкоди у разі недотримання розумних строків розгляду кримінальних справ, на порушення права на ефективний спосіб захисту, колегія суддів зауважує про таке.
56. Так, відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
57. Отже, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 не пов`язані з вирішенням публічно-правового спору, то його позов про відшкодування шкоди, в разі завдання йому внаслідок, зокрема, незаконних дій чи бездіяльності органів прокуратури або суду, може бути подано в порядку цивільного судочинства на підставі статті 1176 Цивільного кодексу України.
58. Інші доводи та аргументи ОСОБА_1 , наведені ним у касаційній скарзі свідчать про незгоду позивача із правовою оцінкою судами обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
59. За пунктом 3 частини першої статті 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
60. Відповідно до частин першої та четвертої статті 351 КАС України, суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
61. Колегія суддів Верховного Суду доходить висновку, що суд першої інстанцій в частині відмови у відкритті провадження у справі неправильно застосував норми процесуального права, вказавши, що всі вимоги позивача підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства. Суд апеляційної інстанції такі порушення не виправив. А тому слід змінити ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.09.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24.02.2026 з урахуванням висновків, сформульованих у цій постанові щодо роз`яснення позивачу, що його позовні вимоги про стягнення моральної шкоди можуть бути вирішені у порядку цивільного судочинства. У іншій частині судові рішення першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року в частині встановлення предметної юрисдикції змінити, виклавши їх у редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько В.М. Соколов  А.Г. Загороднюк