Єдиний унікальний номер судової справи 462/9307/25
Номер провадження 2/462/52/26

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 травня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді     Галайко Н. М.,
з участю секретаря судового засідання  Бойко Д. І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

І. Короткий виклад обставин справи та правова позиція позивача
Уповноважений представник позивача Органу опіки та піклування, в особі голови районної адміністрації – Савки І., 24.11.2025 року (вх. № 26748) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова (в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у якій просить суд:
- позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на особовий рахунок дитини 1/4 частини доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, щомісяця і до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилася без батьківського піклування та на підставі наказу управління «Служба у справах дітей» ДГП ЛМР № 209 від 12.05.2025 року була тимчасово влаштована в сім`ю тітки – ОСОБА_2 . Батько дитини, ОСОБА_4 , згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.05.2025 року, зник безвісти 24.05.2025 року під час виконання бойового завдання. Мати дитини, відповідач ОСОБА_1 , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, веде асоціальний та соціально-негативний спосіб життя. Згідно з матеріалами справи, малолітня ОСОБА_3 неодноразово виявлялася працівниками поліції та соціальних служб у неналежному стані, в антисанітарних умовах, що становили загрозу її життю та здоров`ю. Протягом 2023-2025 років відповідач шість разів притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) за неналежне виконання обов`язків щодо виховання дитини, а також за статтями 173-2, 178 КУпАП. 
За висновками фахівців соціальної роботи КУ МЗТ «Джерело» та закладу «Рідні», ОСОБА_1 не цікавиться станом здоров`я та розвитком дочки, не відвідує її за місцем тимчасового влаштування, фінансово на утримання дитини коштів не надає. На пропозиції соціальних служб щодо проходження реабілітації від алкогольної залежності та виправлення ситуації відповідач відповідає відмовою, на засідання комісії з питань захисту прав дитини, що відбулися 02.10.2025 року та 16.10.2025 року, не з`явилася.
З огляду на те, що заходи соціального захисту не дали позитивного результату, а поведінка матері створює потенційну загрозу для дитини, орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації, на підставі висновку від 31.10.2025 № 260001-вих-158119, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав та стягнути з неї аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (а.с. 1-3).

ІІ. Рух справи
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2025 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю – Галайко Н. М. (а.с. 49).
Судом у порядку ч. 8 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 2058366 від 27.11.2025 року про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи – відповідача (а.с. 50).
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28.11.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 51-52).
Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25.02.2026 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 70).

ІІІ. Позиція сторін по справі, висловлена у судовому засіданні
Уповноважений представник позивача Органу опіки та піклування – Рибак М. С., у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав, просив суд задовольнити такі у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 , яка належним чином була неодноразово повідомлена про час, день та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи у її відсутності до суду не подала, про причини своєї неявки суд не повідомила.
Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомила.
Однак, 19.03.2026 року (вх. № 7232) ОСОБА_2 подала письмову заяву, у якій просить суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 76).
Суд звертає увагу, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі.
З огляду на вказане суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За таких обставин, а також враховуючи, що відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явилася у судове засідання без поважних причин та не подала відзив на позовну заяву, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

IV. Позиція суду
Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність – з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи усі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, дійшов наступного висновку.
Згідно ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
23.04.2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
У судовому засіданні визначено, що проголошення судового рішення відбудеться 01.05.2025 року о 09 год. 00 хв.
Суд приймає до уваги лист Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 року, згідно п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.
Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність – достатності.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

V. Встановлені судом фактичні обставини справи
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 29.01.2022 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до зазначеного свідоцтва батьками дитини записані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 4).
Згідно зі сповіщенням сім`ї № 714 від 27.05.2025 року, виданим ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько дитини – солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , під час виконання бойового завдання поблизу АДРЕСА_1 , зник безвісти 24.05.2025 року (а.с. 6).
Згідно з довідкою № 822 від 25.09.2025 року про склад сім`ї та реєстрацію, виданою управлінням «Служба у справах дітей» Львівської міської ради, малолітня ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Разом із ними за вказаною адресою зареєстровані власник квартири ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 7).
Відповідно до Акта органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 25.03.2025 року, складеного інспектором СЮП ВП ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції Леньо Ю. Р., стверджується, що: 25.03.2025 року о 14 год. 25 хв. у м. Львові на прилеглій території будинку АДРЕСА_3 було виявлено малолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебувала без батьківської опіки та піклування. На момент виявлення дитина віком 3-х років була одягнена в червону куртку, рожеву олімпійку з капюшоном, сірі штани та чорно-рожеві черевики. В ході з`ясування обставин на місці події встановлено, що мати дитини – ОСОБА_1 (яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) та батько – ОСОБА_4 , були відсутні, внаслідок чого дитина залишилася без батьківської опіки та піклування. Згідно з вказаним Актом, того ж дня о 15 год. 56 хв. малолітню ОСОБА_3 було офіційно передано працівниками поліції до КУ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Рідні» ЛМР для забезпечення її соціального захисту та безпеки (а.с. 8).
Згідно з листом Центру соціальної підтримки дітей та сімей «Рідні» Львівської міської ради від 24.04.2025 року № 4-2608.10-22051, стверджується, що за час перебування малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відділенні «Термінове влаштування дітей», її батьки – ОСОБА_4 та ОСОБА_1 жодного разу не відвідали дитину. Окрім цього, фахівець соціальної роботи повідомила, що ОСОБА_1 не виходить на телефонний контакт. Водночас у документі зазначено, що дитину відвідували інші родичі: хресна мати ОСОБА_2 (4 рази) та прабабуся дитини ОСОБА_8 (2 рази) (а.с. 9).
Відповідно до листа Центру соціальної підтримки дітей та сімей «Рідні» від 03.10.2025 року № 4-260810-55652, при первинному огляді малолітньої ОСОБА_3 у закладі було виявлено запущений педикульоз, незадовільний стан нігтів та волосся, а також тілесні ушкодження у вигляді невеликого синця на чолі та значного синця на лівій нозі. Окрім того, по тілу дитини спостерігався висип, її одяг був зношений та забруднений, а взуття на кілька розмірів більше за відповідний розмір. У листі також зазначається, що за весь час перебування дитини у відділенні «Термінове влаштування дітей» батьки, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , жодного разу її не відвідали, а також не перебувають на послугах у відділенні «Служба підтримки сім`ї», що свідчить про повне нехтування відповідачем потребами дитини та відсутність піклування про її фізичний стан і здоров`я (а.с. 10).
Згідно з наказом управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 25.04.2025 року № 119, малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було взято на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування. Підставою для видання цього наказу став Акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 25.03.2025 року, що підтверджує офіційний статус дитини як такої, що позбавлена батьківської опіки внаслідок самоусунення батьків від їхніх обов`язків (а.с. 11).
Відповідно до Наказу управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради № 209 від 12.05.2025 року, малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка залишилася без батьківського піклування, було тимчасово влаштовано в сім`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 . Згідно з п. 2 та 3 вказаного Наказу, на ОСОБА_2 покладено відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а також обов`язок піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Даний документ підтверджує, що дитина на законних підставах була вилучена з несприятливого середовища та передана під опіку родички (третьої особи), оскільки відповідач не забезпечила безпечних умов для її проживання (а.с. 12).
Згідно з Наказом управління «Служба у справах дітей» № 332 від 10.07.2025 року, було внесено зміни до попереднього наказу від 12.05.2025 року № 209, якими продовжено строк тимчасового влаштування малолітньої ОСОБА_3 у сім`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 , терміном до 11.10.2025 року (а.с. 14).
Згідно з Наказом управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради № 495 від 03.10.2025 року, яким внесено зміни до наказу від 12.05.2025 року № 209, стверджується, що пункт 1 викладено в новій редакції, відповідно до якої малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дитину, яка залишилась без батьківського піклування, тимчасово влаштовано у сім`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 , терміном до 03.01.2026 року (а.с. 15).
Згідно зі зверненням Середньої загальноосвітньої школи № 34 ім. М. Шашкевича м. Львова від 17.03.2023 року № 1703-2, стверджується, що за місцем проживання дитини ОСОБА_1 регулярно відбуваються прояви домашнього насильства та перебувають сторонні особи, які ведуть аморальний спосіб життя. У зверненні зазначено, що у старшої дитини (брата малолітньої ОСОБА_3 – ОСОБА_9 ) виявлено рубці від укусів, які, за словами дитини, залишила подруга матері, а також зафіксовано пригнічений стан та підвищену тривожність. Окрім того, адміністрація закладу вказує на систематичне неналежне виконання відповідачем гігієнічних обов`язків, що призвело до тривалого та повторного педикульозу у дітей, який матір не спромоглася вилікувати самостійно (а.с. 16).
Згідно з поданнями начальника Львівського районного управління поліції № 2 ГУ НП у Львівській області від 07.04.2023 року та 01.12.2023 року, а також інформаційними листами ВП № 1 ЛРУП № 2 від 18.07.2025 року та 16.10.2025 року, встановлено, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу перебуває у полі зору правоохоронних органів через неналежне виконання батьківських обов`язків щодо своїх дітей (а.с. 17-21). Зокрема, за період з 2023 по 2025 роки ОСОБА_1 неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 184 КУпАП (14.02.2023 року, 01.05.2023 року, 14.03.2025 року, 01.04.2025 року, 17.07.2025 року), за вчинення домашнього насильства за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (13.02.2023 року) та за розпивання алкогольних напоїв у громадських місцях за ч. 1 ст. 178 КУпАП (05.04.2025 року).
Відповідно до результатів перевірок, проведених інспекторами СЮП ВП ЛРУП № 2, ОСОБА_1 веде асоціальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, неодноразово виявлялася працівниками поліції у стані сильного сп`яніння, неохайному вигляді та в компанії осіб без постійного місця проживання. Під час візиту за місцем проживання ОСОБА_1 17.07.2025 року було зафіксовано, що остання перебувала в стані алкогольного сп`яніння (нечітка мова, запах алкоголю, агресивна поведінка), висловлювалася нецензурною лайкою та чинила опір працівникам поліції. В ході огляду помешкання за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено антисанітарні умови: відсутність готової їжі, брудна постільна білизна, захаращеність приміщення та відсутність у дитини власного спального місця, що створює реальну загрозу життю та здоров`ю малолітньої дитини. Попри проведену профілактичну роботу, ОСОБА_1 на шлях виправлення не стала, тривалий час не цікавиться життям дочки ОСОБА_3 , жодним чином не бере участі у її вихованні та не співпрацює зі службою у справах дітей щодо її повернення в сім`ю.
Згідно з листами Комунальної установи змішаного типу «Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації «Джерело» від 25.04.2025 року № 4-260315-4880, від 06.05.2025 року № 4-260315-5248, від 21.07.2025 року № 4-260315-8632 та від 06.10.2025 року № 4-260315-11899, стверджується, що фахівцями установи неодноразово здійснювалися виїзди за адресою реєстрації відповідача: АДРЕСА_2 , з метою проведення оцінки потреб сім`ї та надання соціального супроводу. Проте двері помешкання ніхто не відчиняв, а в телефонному режимі ОСОБА_1 категорично відмовилася від здійснення оцінки потреб та доступу фахівців до житла, зазначаючи, що перебуває в іншому місці. Відповідно до результатів візиту від 24.06.2025 року було складено акт оцінки потреб, згідно з яким сім`я перебуває у складних життєвих обставинах через ухилення матері від виконання обов`язків щодо виховання дитини, однак відповідач від запропонованих соціальних послуг відмовилася, повідомивши, що не має у них потреби. Під час повторного виїзду 30.09.2025 року матір відповідача – ОСОБА_5 , яка відчинила двері фахівцям, повідомила, що ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає, а її місцезнаходження на даний час невідоме (а.с. 21-24).
Згідно з Актом оцінки потреб сім`ї від 15.07.2025 року та Висновком № 135-203/2025, встановлено, що ОСОБА_1 не працює, веде асоціальний спосіб життя та має ознаки зловживання алкоголем. Малолітня ОСОБА_3 , як і двоє інших дітей ОСОБА_1 , проживають окремо від матері через її ухилення від виконання батьківських обов`язків. Випадок класифіковано як складний, а матір визнано такою, що не здатна самостійно подолати життєві обставини та не готова до співпраці із соціальними службами (а.с. 25-28).
Згідно з листом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Пустомитівської міської ради від 30.09.2025 року № 304, встановлено, що 15.05.2025 року до сімейного лікаря закладу з малолітньою ОСОБА_3 зверталася лише її тітка ОСОБА_2 . Водночас мати дитини, ОСОБА_1 , до адміністрації медичного закладу чи до лікаря, який проводив огляд дитини, жодного разу не зверталася та станом здоров`я дочки не цікавилася (а.с. 28).
Згідно з листом КНП «Львівське ТМО 2» від 06.10.2025 року № 4-260205-11938, за результатами перевірки медичної документації та Електронної системи охорони здоров`я «HELSI» встановлено, що 05.08.2025 року для огляду лікаря та проведення профілактичного щеплення малолітній ОСОБА_3 зверталася виключно ОСОБА_2 . Водночас будь-яка інформація про звернення матері дитини, ОСОБА_1 , до адміністрації чи лікарів закладу, а також відомості про її зацікавленість станом здоров`я дочки у реєстрах медичних записів відсутні (а.с. 29).
Згідно з листом Служби у справах дітей Пустомитівської міської ради від 03.07.2025 року № Вих-105-25-ССД, за результатами спілкування з ОСОБА_2 встановлено, що з моменту влаштування малолітньої ОСОБА_3 і по липень 2025 року мати дитини, ОСОБА_1 , не цікавилася життям, станом здоров`я, вихованням та розвитком доньки, не надавала фінансової чи матеріальної допомоги на утримання дитини та жодним чином не виконувала свої батьківські обов`язки (а.с. 30).
Згідно з листом Служби у справах дітей Пустомитівської міської ради від 15.10.2025 року № Вих-125-25-ССД, стверджується, що з моменту влаштування малолітньої ОСОБА_3 у сім`ю тітки ОСОБА_2 (м. Пустомити) ОСОБА_1 не цікавилася життям, станом здоров`я, вихованням та розвитком доньки. Мати не надавала фінансової чи матеріальної допомоги на утримання дитини та не виконувала жодних батьківських обов`язків. Водночас у листі зазначено, що ОСОБА_2 створила належні умови для проживання та виховання малолітньої ОСОБА_3 (а.с. 31).
Згідно з листом КЗ «ЦНСП» Пустомитівської міської ради від 01.10.2025 року № 152, малолітня ОСОБА_3 тимчасово влаштована в сім`ю ОСОБА_2 , де для дитини створено безпечне та сприятливе сімейне середовище, умови проживання та догляду є належними. Водночас фахівцем із соціальної роботи встановлено, що за час перебування дитини в сім`ї ОСОБА_2 , будь-яких звернень від матері – ОСОБА_1 не надходило, вона не відвідувала дитину, інтересу до її життя не виявляла та свої батьківські обов`язки не виконувала (а.с. 32).
Згідно з відповіддю Львівської філії Львівського обласного центру зайнятості від 01.10.2025 року № 1350.03-1899/25 ОСОБА_1 з метою пошуку роботи до центру зайнятості не зверталася (а.с. 33). 
Також матеріали справи містять акти обстеження умов проживання від 09.07.2025 року та від 04.09.2025 року, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 34, 35).
Також встановлено, що 09.07.2025 року ОСОБА_1 була ознайомлена під підпис із пам`яткою про права та обов`язки батьків щодо утримання, догляду, виховання та навчання дитини. Згідно з текстом зазначеної пам`ятки, відповідачу було роз`яснено зміст ст. 150, 155, 164 Сімейного кодексу України (далі – СК України), а також попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність за невиконання батьківських обов`язків та можливість позбавлення батьківських прав (а.с. 36-37).
Згідно з повідомленнями Залізничної районної адміністрації від 26.09.2025 року № 260001-вих-138795 та від 10.10.2025 року № 260001-вих-146443, ОСОБА_1 двічі запрошувалася на засідання комісії з питань захисту прав дитини (на 02.10.2025 року та повторно на 16.10.2025 року) для з`ясування стану виконання нею батьківських обов`язків (а.с. 37-38).

5.1. Щодо висновку органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав
Так, суд вважає доцільним окремо зазначити, що матеріали справи містять Висновок Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 260001-вих-158119 від 31.10.2025 року (а.с. 39-41).
Із змісту вказаного Висновку вбачається, що питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої ОСОБА_3 розглянуто на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини 02.10.2025 року та 16.10.2025 року (протокол № 23). У висновку зазначено, що органом опіки та піклування досліджено матеріали служби у справах дітей, інформацію КУ Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Рідні» ЛМР, відомості КУЗТ ЛМЦСПР «Джерело», акти оцінки потреб сім`ї, а також дані закладів охорони здоров`я та органів поліції. Орган опіки врахував фактичне самоусунення матері від виконання батьківських обов`язків, зокрема те, що дитина була знайдена на вулиці без нагляду дорослих, а під час перебування у закладі соціальної підтримки мати її жодного разу не відвідала.
Також у висновку відображено, що ОСОБА_1 веде асоціальний спосіб життя, зловживає алкоголем, неодноразово потрапляла в поле зору правоохоронних органів у стані сп`яніння та шість разів притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП протягом 2023-2025 років. Орган опіки та піклування зауважив, що відповідач ігнорує пропозиції щодо надання соціальних послуг, не співпрацює з державними органами та не виявляє бажання змінити спосіб життя заради повернення дитини. Щодо батька дитини, ОСОБА_4 , у висновку зазначено, що він є військовослужбовцем і з 24.05.2025 року вважається зниклим безвісти під час виконання бойового завдання, у зв`язку з чим питання про позбавлення його батьківських прав не розглядалося.
За результатами розгляду зібраних матеріалів орган опіки та піклування дійшов висновку, що матір свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, не забезпечує належних умов для виховання та розвитку дитини, що створює загрозу її життю та здоров`ю, у зв`язку з чим з метою захисту найкращих інтересів дитини вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

VІ. Застосоване судом законодавство

6.1. Щодо позбавлення батьківських прав
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються СК України, стосовно неналежного виконання батьківських обов`язків матір`ю дитини. Доказуванню підлягають обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Суд звертає увагу на ст. 32 Конституції України, згідно якої передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. 
Так, для суду є безспірним, що у даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання у його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України.
Однак з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому «якнайкращих інтересів дитини» (ст. 1, 9 Конвенції про права дитини).
Тому, досліджуючи правомірність такого втручання у право відповідача на сімейне життя, суд враховує Загальну декларації прав людини від 10.12.1948 року в сфері стандартів прав людини, та вважає необхідним звернути увагу до принципів викладених у ст. 29 Декларації, згідно із якими: кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи, при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
Тому у даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (ст. 164-167 СК України).
Суд зазначає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).
Згідно з ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Як зазначено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.12.2022 року у справі № 127/34145/21 (провадження № 61-10347св22):
«Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Вирішуючи спір, суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України.
Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (п. 58)».
У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.
Також, суд приймає до уваги, що у постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21) вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
У рішенні від 30.06.2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії» (заява № 70879/11) ЄСПЛ зазначив, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. У цій справі ЄСПЛ звернув увагу на те, що заявник міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з його сином, зокрема, враховуючи юний вік останнього в той час, коли їх контакт припинився, може призвести лише до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від нього (§ 52). Саме бездіяльність заявника призвела до розриву зв`язків між ним і його сином і підштовхнула результат справи проти нього. Очевидно, що позбавлення заявника батьківських прав не більше ніж анулювало юридичний зв`язок між заявником і його сином. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин протягом семи років, що передували цьому рішенню, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці відносини (§ 54). Існуючі сімейні зв`язки між подружжям і дітьми, про яких вони фактично піклуються, зумовлюють захист відповідно до Конвенції. Більш того, якщо минув значний проміжок часу з того моменту, як дитина жила разом зі своїми біологічними батьками, то інтерес цієї дитини в тому, щоб його de facto сімейна ситуація знову не змінилася, може домінувати над інтересами батьків, щоб їх сім`я возз`єдналася (§ 55).
Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, п. 57, 58).
ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
У постанові від 04.04.2024 року у справі № 553/449/20, провадження № 61-2701св24, Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини».
За змістом ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до Висновку Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування № 260001-вих-158119 від 31.10.2025 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказаний висновок є докладно обґрунтованим, обставин, які б могли свідчити про те, що такий висновок суперечить інтересам дитини судом не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

6.2. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини
Так, суд вирішуючи позов, зазначає, що відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Отже є два способи виконання обов`язку батьків, які проживають окремо, в утриманні дитини: за домовленістю (добровільно), або за рішенням суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Статтею 193 СК України передбачено стягнення аліментів та інших коштів на дитину, яка перебуває у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі.
Частина 3 вказаної статті зазначає, що за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

VІІ. Висновки суду
Європейський Суд з прав людини в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення у справі «Мамчур проти України»).
Так, суд приймає до уваги, що матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували факт того, що відповідач цікавиться життям доньки, морально та матеріально підтримує її, приймає участь у її фізичному, культурному та духовному розвитку, бажає спілкуватись та бачитись з нею, не втратила інтересу до неї, до участі у її вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з нею відносин.
Наявними у матеріалах справи належними, допустимими та достатніми доказами підтверджено, що відповідач не проявляє до дитини батьківської турботи та любові, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти.
Доказів на підтвердження вчинення дій, які б свідчили про бажання відповідача брати участь у вихованні та розвитку дитини, відповідач не надала.
Таким чином, із встановлених обставин вбачається, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками по вихованню доньки.
Отже у справі, що є предметом розгляду, суд встановив наявність передбачених ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення  ОСОБА_1 батьківських прав відносно  ОСОБА_3 .
Будь-яких обставин, які б об`єктивно перешкоджали відповідачу спілкуватися та здійснювати батьківські обов`язки щодо дитини, суду не повідомлено та відповідно судом не встановлено.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про неможливість зміни поведінки ОСОБА_1 як матері на краще. 
З огляду на встановлені обставини справи, діючи виключно в найкращих інтересах дитини, зважаючи на свідому протиправну поведінку матері, у тому числі її байдужість до розгляду даної справи, а також неможливість корегування її ставлення до виконання батьківських обов`язків, суд вважає за необхідне задовольнити позов у частині позбавлення батьківських прав за наявності вказаних виключних обставин.
Окремо суд вважає необхідним роз`яснити, що згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Згідно з ч. 1, 4 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Також, враховуючи викладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 24.11.2025 року і до досягнення дитиною повноліття, зобов`язавши Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, як органу опіки та піклування протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили відкрити у відділенні Державного ощадного банку України особистий рахунок на ОСОБА_3 для перерахування на неї аліментів, які стягуватимуться з відповідача.

VІІІ. Судові витрати по справі
Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

8.1. Щодо судового збору
Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі – у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Окремо суд приймає до уваги, що відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Враховуючи те, що сторона позивача звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій міститься вимога щодо стягнення аліментів, тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 3 028 грн. 00 коп. в дохід держави.
На підстав наведеного та керуючись ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280-283, 354-355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

1. Позовну заяву Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів – задовольнити.

2. Позбавити  ОСОБА_1  батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Стягувати з  ОСОБА_1  аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.11.2025 року і до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

4. Стягнути з  ОСОБА_1  судовий збір у розмірі – 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. в дохід держави.

5. Рішення суду, у частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць – допустити до негайного виконання.

6. Порядок перегляду заочного рішення суду, оскарження та набрання законної сили
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

7. Відомості щодо учасників справи:
Позивач: Залізнична районна адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування (код ЄДРПОУ: 04056084, електронна пошта: zaladm@lviv.gov.ua, місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Виговського, 34);
Відповідач:  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 );
Третя особа:  ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса: АДРЕСА_4 ).

Текст судового рішення складено 01.05.2026 року.

Суддя/підпис/      
Згідно з оригіналом.
Суддя:        Н. М. Галайко