Іванівський районний суд Одеської області

Справа № 499/721/25 
Провадження № 2/499/31/26 

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

25 червня 2026 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі судді Кравчука Олександра Олександровича, з участю секретаря судового засідання Кирилової Світлани Федорівни, представника позивача адвоката Врони Андрія Валентиновича (далі також – представник позивача), розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в режимі відеоконференції, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Іванівської селищної ради Одеської області, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування рішення про реєстрацію прав та їх обмежень,

У С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача такий
09 липня 2025 року представник позивпча в інтересах ОСОБА_1 (далі також– позивач) подав позовну заяву до Іванівської селищної ради Одеської області (далі також – відповідач 1), ОСОБА_2 (далі також – відповідач 2), в якій просить:
– визнати за позивачем право власності на 56/100 частки житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, а саме з господарською будівлею під літ. Б - сарай, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 (далі також – будинок), який помер смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також – ОСОБА_3 ) на підставі рішення № 93 виконкому Баранівської с/ради від 23.12.2003 року, в порядку спадкування за законом;
– визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 06.08.2014 року, видавник: Реєстраційна служба по Іванівському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка з кадастровим номером: 5121880400:03:001:0094, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
– скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14963486 від 06.08.2014 року, державний реєстратор: Прибильська Ольга Федорівна, Реєстраційна служба по Іванівському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області;
– визнати за позивачем право власності на 56/100 частки земельної ділянки з кадастровим номером: 5121880400:03:001:0094, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 (далі також – позовна заява).
Представник у позовній заяві зазначає таке: позивач та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 лютого 2008 року; ОСОБА_3 належало 56/100 частини будинку загальною площею 106,2 кв.м; власниками земельної ділянки є ОСОБА_3 та відповідач 2; ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер; позивач звернулася до нотаріуса для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ; приватний нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії, через розбіжність у зазначенні площі будинку; приватизація земельної ділянки, мала бути проведена у відповідних частках за ОСОБА_3 та відповідачем 2; просив задовольнити позовну заяву.
Відповідачі 1, 2 не подали відзив на позовну заяву.
2. Учасники судового провадження висловили таке
2.1. Представник позивача у судовому засіданні підтвердив обставини зазначені в позовній заяві та просив її задовольнити.
2.2. Представник відповідача 1 до судового засідання не з`явився про причини свого неприбуття суд не повідомив, заяв та клопотань не подавав, хоча повідомлений належно про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідач 2 подав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просив проводити розгляд справи без його участі.
3. Процесуальні рішення та дії у справі такі
25 серпня 2025 року суддя Іванівського районного суду Одеської області постановив ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку загального позовного провадження, й визначив дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання для розгляду справи (а.с. 116-118).
Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 25 вересня 2025 року відклав розгляд справи, через неприбуття сторін до судового засідання.
Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 03 листопада 2025 року задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів та відклав розгляд справи.
09 грудня 2025 року розгляд справи відкладено, через відсутність електропостачання.
Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 15 січня 2026 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.
Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 16 лютого 2026 року відклав розгляд справи та викликав в судове засідання учасників справи для дачі особистих пояснень.
Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 19 березня 2026 року відклав розгляд справи та викликав в судове засідання учасників справи для дачі особистих пояснень.
Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 21 травня 2026 року відклав розгляд справи, за клопотанням представника позивача.
Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 15 червня 2026 року перейшов до стадії ухвалення рішення.
4. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин такі
4.1. ОСОБА_3 та позивач 05 лютого 2008 року уклали шлюб, який зареєстрував виконавчий комітет Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області (а.с. 16).
 
Рішення Баранівської сільської ради від 23 грудня 2003 року №93 свідчить, що за ОСОБА_3 оформлене право власності на 56/100 частину житлового будинку загальною площею 106,2 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м з надвірними будівлями на АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 видане свідоцтво про право власності на 56/100 частину будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_3 (а.с. 17).
 
Баранівська сільська рада Іванівського району Одеської області рішенням від 22 лютого 2007 року №149-У за адресою будинку змінила номер з 63/2 на 9/2 (а.с. 18).
 
Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25 листопада 2004 року серії НОМЕР_2 свідчить, що ОСОБА_3 належить 56/100 будинку (а.с. 19).
 
Свідоцтво про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 грудня 2004 року серії НОМЕР_3 свідчить, що ОСОБА_3 належить на праві приватної власності 56/100 будинку (а.с. 20).
 
Свідоцтво про право власності від 06 серпня 2014 року, свідчить, що ОСОБА_3 та відповідачу 2 на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 5121880400:03:001:0094, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 21).
 
Свідоцтво про смерть свідчить, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 23).
 
Постанова приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Одеської області Дучко Вероніки Миколаївни про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 червня 2024 року свідчить, що позивачу відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину за законом на 56/100 частки у праві власності на будинок та земельної ділянки. Постанова обґрунтована тим, що: документ на земельну ділянку не відповідає вимогам законодавства, власне приватизація земельної ділянки проведена у відповідних частках за кожним співвласником житлового будинку; неможливо встановити дійсну площу житлового будинку, через невірно зазначену його площу; надані спадкодавцем документи не надають можливість визначити склад спадкового майна (далі – постанова №281/02-14, а.с. 49-51).
 
Висновок експерта №38/2025 судової будівельно-технічної експертизи від 30 червня 2025 року, свідчить таке: розміри площі домоволодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_4 (раніше номер 63/2) відповідно до плану квартири з інвентаризаційної справи, відповідають розмірам, визначених технічним паспортом станом на 21 березня 2024 року; 56/100 частина будинку являє собою самостійно функціонуючу частину будинку та окремим житловим приміщенням; частка об`єктів нерухомого майна визначалася, через оціночну вартість будинку. Тобто визначена 56/100 частка, яка належала ОСОБА_3 складається з вартості будинку 9/2 (раніше 63/2) та сараю літ. «Б» (а.с. 53-65).
 
5. Норми права, які застосував суд такі
 
5.1. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).
 
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частина 2 статті 41 Крнституції України).
 
5.2. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина 1 статті 21 Цивільного кодексу України, далі – ЦК).
 
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина 1, 2 статті 328 ЦК).
 
Право власності припиняється у разі смерті власника (пункт 11 частини1 статті 346 ЦК).
 
Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (частина 1 статті 355 ЦК).
 
Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (частина 1, 2 статті 369 ЦК).
 
Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина 1, 2 статті 372 ЦК).
 
Право власності на землю гарантується Конституцією України (частина 2 статті 373 ЦК).
 
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (частина 1 статті 392 ЦК).
 
Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується (частина 1 статті 393 ЦК).
 
Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта (частина 2 статті 393 ЦК).
 
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина 1 статті 1218 ЦК).
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК).
5.3. Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (частина 1 статті 78 Земельного кодексу України, далі – ЗК).
 
Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) (частина 1 статті 81 ЗК).
 
У разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті (частина 1 статті 120 ЗК).
 
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (частина 1 статті 125 ЗК).
 
У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина 1 статті 155 ЗК).
 
5.4. За результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав (частина 1 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
 
5.5. Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності) (частина 10 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр»).
 
5.6. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи частина 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, далі – ЦПК).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 1, 5, 6 статті 81 ЦПК).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 133 ЦПК).
6. Мотиви застосування норм права такі
6.1. Системний аналіз положень норм зазначених у підпунктах 5.2-5.5 пункту 5 мотивувальної частини цього рішення свідчить, що право власності на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку способом його визнання у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою.
Якщо право власності на спадкове майно підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності нотаріус зобов`язаний прийняти такі документи разом з іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину. Якщо нотаріус обґрунтовано відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.
Факт відмови позивачу у здійсненні нотаріальної дії може підтверджуватись тільки наявністю прийнятої нотаріусом відповідної постанови. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на спадкове майно є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Суд наголошує, що позивач не може оформити право на спадщину за законом, оскільки нотаріус постановою відмовила у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку.
Позивач є спадкоємцем після смерті спадкодавця та у встановленому законом порядку прийняла спадщину.
Суд констатує, що ОСОБА_3 належало 56/100 будинку.
Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Тож, суд встановив наявність таких перешкод, оскільки нотаріус постановою №281/02-14 обґрунтовано відмовила, у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, що унеможливлює реалізацію позивачем її спадкових прав.
6.2. Системний аналіз статті 120 ЗК, свідчить, свідчить про єдину правову спрямованість її норм, які регулюють перехід прав на земельну ділянку у разі переходу права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду. Зазначені положення ґрунтуються на принципі юридичної єдності земельної ділянки та об`єкта нерухомого майна, що на ній розміщений, відповідно до якого набуття права власності на такий об`єкт нерухомості зумовлює одночасний перехід до набувача права на земельну ділянку або відповідної частки такого права в обсязі та на умовах, необхідних для обслуговування цього об`єкта.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип юридичної єдності об`єкта нерухомого майна та земельної ділянки, на якій він розташований. Відповідно до цього принципу правовий режим земельної ділянки перебуває у безпосередній залежності від правового режиму розміщених на ній житлового будинку, будівлі чи споруди, а перехід права власності на такий об`єкт нерухомості, як правило, зумовлює одночасний перехід права на земельну ділянку або відповідної частки такого права.
6.3. Суд зазначає, що спільна сумісна власність є особливою формою права власності, якій притаманні множинність суб`єктів та єдність об`єкта права. На відміну від одноосібної власності, де одному об`єкту відповідає один власник, у спільній сумістній власності один об`єкт належить двом або більше співвласникам без визначення часток кожного з них.
Саме тому у випадку, коли житловий будинок перебуває у спільній частковій власності, право власності на земельну ділянку, необхідну для його обслуговування, також має належати співвласникам пропорційно їх часткам у праві власності на будинок, якщо інше не встановлено законом.
6.4. Суд констатує, що позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права, оскільки нотаріус постановою №281/02-14 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий із порушенням вимог земельного законодавства, та не можливо визначити дійсну площу будинку.
Суд зазначає, що приватизація земельної ділянки здійснена без урахування прав усіх співвласників житлового будинку, а право власності на земельну ділянку оформлено як спільну сумісну власність, незважаючи на те, що вона мала бути передана в спільну часткову власність співвласників будинку пропорційно належним їм часткам.
Житловий будинок перебуває в спільній частковій власності, тому оформлення права власності на земельну ділянку без визначення часток кожного із співвласників суперечило положенням статті 120 ЗК та принципу єдності правового статусу земельної ділянки й розташованого на ній нерухомого майна.
Державний акт виданий без урахування прав інших співвласників земельної ділянки, тому він не відповідає вимогам закону та має бути визнаний недійсним. Оскільки державна реєстрація права власності здійснена саме на підставі зазначеного державного акта, вона також підлягає скасуванню як похідна від незаконного правовстановлюючого документа.
Відтак, наявність такого державного акта та здійснена на його підставі державна реєстрація права власності на земельну ділянку створює позивачу перешкоди для оформлення спадкових прав на належну йому частку спадщини, що порушує його майнові права та законні інтереси.
Суд зазначає, що порушені права та законні інтереси позивача можуть бути ефективно поновлені лише способом визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності, оскільки саме такий спосіб захисту усуне існуючі перешкоди в реалізації позивачем права на оформлення спадщини та забезпечить відновлення його порушених прав.
6.5. Заразом, суд відмічає, що перешкодою для оформлення спадкових прав позивача на 56/100 земельної ділянки, є існування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке не відповідає вимогам закону та порушує принцип єдності правового становища земельної ділянки і розташованого на ній житлового будинку.
Суд констатує, що визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на будинок саме собою усуває перешкоди для оформлення спадкових прав позивача та створює передумову здійснити державну реєстрацію права власності на відповідну частку земельної ділянки.
Відтак, після набрання законної сили рішенням суду про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно позивач не буде позбавлена можливості звернутися до нотаріуса для оформлення спадкових прав на належне їй спадкове майно, та надалі здійснити оформлення і реєстрацію права власності у порядку, встановленому законом.
Тож вимога про визнання права власності на 56/100 частки земельної ділянки не може бути задоволена.
7. Висновок такий
З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що позовну заяву належить задовольнити частково.
Керуючись статтями 141, 259, 263-265, 273 ЦПК, суд, 

У Х В А Л И В:

Задовольнити частково позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Іванівської селищної ради Одеської області (місцезнаходження: будинок 93, на вулиці Центральна, селища Іванівка, Березівського району, Одеської області, ЄРДПОУ 04378379), ОСОБА_2 (зареєстрований в будинку АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування рішення про реєстрацію прав та їх обмежень.
Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 06.08.2014, яке видала Реєстраційна служба по Іванівському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка з кадастровим номером: 5121880400:03:001:0094, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14963486 від 06.08.2014, державний реєстратор: Прибильська Ольга Федорівна, Реєстраційна служба по Іванівському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 56/100 частки житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, а саме з господарською будівлею під літ. Б - сарай, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 , на підставі рішення № 93 виконкому Баранівської с/ради від 23.12.2003, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відмовити в задоволенні позовної вимоги щодо визнання за ОСОБА_1 право власності на 56/100 частки земельної ділянки з кадастровим номером: 5121880400:03:001:0094, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .
Рішення суду може бути оскаржене способом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційної скарги.
Повне судове рішення складене 06 липня 2026 року.

Суддя	Олександр КРАВЧУК