ЄУН 387/1805/25
Номер провадження по справі 2/387/215/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року селище Добровеличківка
Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі:

головуючого судді Майстер І.П.
за участю секретаря судового засідання Полюхович Т.А.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
УСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 19 листопада 2025 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит № 104125112 в електронній формі із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно з умовами договору кредитодавець надав відповідачу кредитні кошти, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Позивач зазначає, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі та перерахував відповідачу кредитні кошти на визначений ним банківський рахунок.
16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 16072024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги за договором про споживчий кредит № 104125112 від 27.05.2021, укладеним з відповідачем.
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати передбачених договором платежів, позивач зазначає, що станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за вказаним договором становить 74 672 грн 36 коп., яку просить стягнути на свою користь, а також понесені судові витрати.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У поданій до суду заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання також не з`явився. 08 квітня 2026 року ним було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю отримання правничої допомоги для захисту своїх прав та законних інтересів. З огляду на наведені обставини розгляд справи було відкладено.
Надалі відповідач подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги не визнав та просив розглянути справу за його відсутності.
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що фактично кредитних коштів не отримував, а відносно нього були вчинені шахрайські дії невстановленими особами. За твердженням відповідача, кредит був оформлений без його волевиявлення, а отримані кредитні кошти після їх зарахування були переведені на інший банківський рахунок (картку), який йому не належить та про існування якого він не знав.
Також відповідач послався на те, що з приводу зазначених обставин він звернувся до правоохоронних органів, за результатами чого розпочато кримінальне провадження. У зв`язку з цим відповідач вважає, що підстави для покладення на нього обов`язку зі сплати заявленої позивачем заборгованості відсутні.
На підтвердження своїх заперечень відповідачем надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12026121220000041, відповідно до якого 07.05.2026 до ЄРДР внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України. Із змісту витягу вбачається, що підставою для внесення відповідних відомостей стала заява ОСОБА_2 про те, що невідомі особи, використовуючи його конфіденційну інформацію, оформили на його ім`я кредит у сумі 20 000 грн для незаконного заволодіння коштами. Досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні триває, відомості про повідомлення будь-якій особі про підозру, встановлення винних осіб, закриття кримінального провадження або ухвалення обвинувального чи виправдувального вироку суду матеріали справи не містять.
Таким чином, між сторонами виник спір щодо факту належного укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, переходу права вимоги до позивача та наявності підстав для стягнення заявленої заборгованості.
Процесуальні дії у справі.
Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, ухвалою від 26.11.2025 відкрив провадження у справі, вирішив розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
ІІ. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що ТОВ «Мілоан» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства України (а.с. 27-29).
Згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зареєстроване як юридична особа 12.01.2010 (а.с. 23).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 28.02.2012 та додатка до нього ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» включено до Державного реєстру фінансових установ та надано право здійснювати фінансові послуги, зокрема факторинг, у порядку, передбаченому законодавством України (а.с. 24).
Судом встановлено, що 27.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №104125112 в електронній формі.
Згідно з анкетою-заявою на кредит №104125112 від 27.05.2021 відповідач звернувся до кредитодавця із заявкою на отримання кредиту в сумі 20 000 грн строком на 30 днів, зазначивши свої персональні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, номер мобільного телефону, адресу електронної пошти, адресу проживання, відомості про місце роботи та доходи. В анкеті також зафіксовано погодження відповідача з Правилами кредитування, обробкою персональних даних, отриманням інформації з бюро кредитних історій та проходженням фінансового моніторингу.
З наданих матеріалів убачається, що оформлення кредиту відбувалося шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця. Документи містять відомості про проходження відповідачем окремих етапів оформлення кредиту, зокрема заповнення анкети, додавання банківської картки, автоматичні перевірки, перевірку в бюро кредитних історій, скоринг, прийняття рішення щодо надання кредиту та підписання договору. За результатами проведеної перевірки заявці було присвоєно статус «Погоджено», а кредит надано на погоджених умовах у сумі 20 000 грн строком на 30 днів.
Відповідно до умов договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 20 000 грн строком на 30 днів. Згідно з п. 1.5.2 договору процентна ставка протягом пільгового періоду становила 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом.
Згідно з п. 1.5.1 договору комісія за надання кредиту становила 0 грн та нараховувалася за ставкою 0 % від суми кредиту одноразово.
Пунктом 2.2.1 договору передбачено обов`язок позичальника сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі на умовах, визначених договором, а в разі продовження строку кредитування — проценти та платежі, передбачені умовами договору.
Відповідно до пунктів 6.1–6.5 договору кредитний договір укладався в електронній формі через особистий кабінет позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця. Акцепт оферти здійснювався шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилався на номер мобільного телефону позичальника. Сторони погодили, що такий спосіб укладення правочину є еквівалентним власноручному підписанню договору та створює для сторін однакові правові наслідки, а укладений договір прирівнюється до договору, вчиненого у письмовій формі (а.с. 10-11).
Крім того, матеріали справи містять протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, згідно з яким електронний документ був підписаний та перевірений успішно, а цілісність електронних даних підтверджена.
На підтвердження виконання первісним кредитором своїх зобов`язань до матеріалів справи долучено платіжне доручення №28047389 від 27.05.2021, згідно з яким ТОВ «Мілоан» перерахувало ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 20 000 грн за договором №104125112 (а.с. 13).
Також на виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк» надало інформацію, відповідно до якої на ім`я ОСОБА_1 була емітована банківська картка № НОМЕР_1 . Із наданих банком відомостей убачається, що 27.05.2021 на зазначений картковий рахунок було зараховано грошові кошти у сумі 20 000 грн. Банк також надав виписку щодо руху коштів за відповідним рахунком за період з 27.05.2021 по 27.06.2021, яка містить інформацію про зарахування кредитних коштів та подальші операції по рахунку.
16.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №16072024, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами.
Факт переходу права вимоги підтверджується договором факторингу, актом приймання-передачі Реєстру боржників, платіжною інструкцією про оплату вартості відступленого портфеля прав вимоги та Реєстром боржників, згідно з яким до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №104125112 від 27.05.2021. У Реєстрі боржників зазначено розмір заборгованості відповідача, який на дату відступлення права вимоги становив 74 672 грн 36 коп., з яких 18 818 грн — заборгованість за основною сумою боргу та 55 854 грн 36 коп. — заборгованість за процентами (а.с. 17-22).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за договором №104125112 від 27.05.2021 становить 74 672 грн 36 коп., з яких: 18 818 грн — заборгованість за тілом кредиту, 55 854 грн 36 коп. — заборгованість за процентами, комісія та штрафні санкції до стягнення не заявлені.
На підтвердження своїх заперечень відповідачем надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12026121220000041, відповідно до якого 07.05.2026 до ЄРДР внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України. Із змісту витягу вбачається, що підставою для внесення відповідних відомостей стала заява ОСОБА_2 про те, що невідомі особи, використовуючи його конфіденційну інформацію, оформили на його ім`я кредит у сумі 20 000 грн для незаконного заволодіння коштами. Досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні триває, відомості про повідомлення будь-якій особі про підозру, встановлення винних осіб, закриття кримінального провадження або ухвалення обвинувального чи виправдувального вироку суду матеріали справи не містять.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
При цьому, частиною 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
Відповідно до частини 6 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).
Частиною 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
З наведених норм вбачається, що укладення договору про споживчий кредит у електронній формі не суперечить вимогам законодавства, за умови дотримання особливостей його укладення в такій формі.
При цьому, згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Частинами 1 та 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості.
Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що кредитний договір був укладений невідомими особами без його волевиявлення або факту несанкціонованого перерахунку коштів.
Сам по собі факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не підтверджує факту вчинення кримінального правопорушення та не є доказом недійсності правочину чи відсутності у відповідача обов`язку виконувати взяті на себе договірні зобов`язання. Внесення відомостей до ЄРДР лише свідчить про початок досудового розслідування та перевірку викладених у заяві обставин.
Водночас наявними у справі доказами підтверджено, що під час оформлення кредиту були використані персональні дані відповідача, зазначені його реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер мобільного телефону, електронна адреса, а також банківська картка, емітована на його ім`я. Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» підтвердило факт зарахування 27.05.2021 кредитних коштів у сумі 20 000 грн на картковий рахунок, відкритий на ім`я відповідача.
Будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про несанкціоноване використання його персональних даних, втрату контролю над номером телефону або банківською карткою на момент укладення кредитного договору, а також доказів визнання кредитного договору недійсним чи встановлення факту шахрайських дій вироком суду, який набрав законної сили, відповідачем не надано.
За таких обставин сам факт наявності кримінального провадження не спростовує належність та допустимість доказів, поданих позивачем на підтвердження укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів, а тому не є підставою для відмови у задоволенні позову.
З наведеного можливо дійти висновку, що дійсно 27.05.2021 між відповідачем та ТОВ "Мілоан" з дотриманням наведених норм законодавства було укладено договори про споживчий кредит та відповідачка була ознайомлена з усіма істотними умовами та прийняла їх.
Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду викладеними, як приклад у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18.
Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, суд виходить із такого.
Відповідно до умов кредитного договору №104125112 від 27.05.2021 відповідачу було надано кредит у сумі 20 000 грн строком на 30 днів, тобто до 26.06.2021 включно. Пунктом 1.5.2 договору передбачено процентну ставку у розмірі 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування.
Із наданого позивачем розрахунку та виписки про рух коштів за кредитним договором вбачається, що проценти за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2 договору, нараховувалися кредитодавцем у межах погодженого сторонами строку кредитування до 26.06.2021 включно.
Водночас після спливу строку кредитування кредитодавцем здійснювалося подальше нарахування процентів із посиланням на пункти 1.5.3 та 2.3.1.1 договору, що фактично пов`язане із простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Після спливу строку кредитування права кредитора забезпечуються положеннями статті 625 ЦК України, а не умовами договору про нарахування процентів за користування кредитом.
Зі змісту пунктів 1.5.3 та 2.3.1.1 договору вбачається, що передбачені ними платежі підлягають нарахуванню саме у зв`язку з порушенням позичальником строків виконання грошового зобов`язання та фактично є особливою формою відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, правова природа якої відповідає наслідкам, передбаченим статтею 625 ЦК України.
Із наданої виписки ТОВ «Мілоан» вбачається: 27.05.2021 видано кредит — 20 000 грн; за період з 27.05.2021 по 26.06.2021 нараховано проценти за п. 1.5.2 договору у сумі 60 грн; починаючи з 27.06.2021 після закінчення строку кредитування нараховувалися проценти за п.п. 1.5.3, 2.3.1.1 договору; станом на 31.08.2021 загальна сума нарахованих процентів становила 55 854,36 грн.
Суд звертає увагу, що наданий позивачем розрахунок заборгованості містить посилання на нарахування процентів відповідно до пункту 1.5.3 кредитного договору.
Водночас із наданого суду примірника Договору про споживчий кредит №104125112 від 27.05.2021 зміст пункту 1.5.3 договору не вбачається, а інших належних доказів, які б підтверджували існування відповідної умови договору та її зміст, позивачем не надано.
За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити правомірність нарахування процентів із посиланням на пункт 1.5.3 договору та відповідність такого нарахування погодженим сторонами умовам кредитування.
Оскільки обов`язок доказування розміру заявленої до стягнення заборгованості покладається на позивача, а поданий розрахунок містить посилання на умову договору, зміст якої належними та допустимими доказами не підтверджений, суд не може визнати такий розрахунок достатнім доказом розміру заборгованості за процентами.
Суд враховує, що на момент укладення кредитного договору 27.05.2021 законодавство не містило прямої заборони щодо автоматичного продовження строку кредитування. Водночас саме на позивача покладається обов`язок довести факт настання умов пролонгації та правомірність нарахування процентів після закінчення первісного строку кредитування.
Поданий позивачем розрахунок заборгованості містить посилання на пункт 1.5.3 кредитного договору як на підставу для нарахування процентів після спливу строку кредитування. Разом із тим наданий суду примірник Договору про споживчий кредит №104125112 від 27.05.2021 не містить змісту зазначеного пункту, а інших доказів, які б підтверджували його існування та зміст, матеріали справи не містять.
За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити правомірність застосування позивачем пункту 1.5.3 договору, встановити умови та строк пролонгації кредиту, а також перевірити відповідність нарахованих процентів погодженим сторонами умовам договору. Враховуючи положення статей 12, 81 ЦПК України, недоведеність правової підстави нарахування процентів виключає можливість їх стягнення з відповідача.
Крім того, суд звертає увагу, що навіть у разі застосування стандартної (базової) процентної ставки, визначеної договором, наданий позивачем розрахунок не дає можливості перевірити правильність її обчислення. Так, у розрахунку зазначені різні суми щоденного нарахування процентів — 970 грн та 940,90 грн, однак позивачем не наведено механізму їх формування, не розкрито порядок врахування здійснених відповідачем платежів та не надано належного обґрунтування бази нарахування процентів. За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити правильність визначення заявленої до стягнення суми процентів.
При цьому з наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості на загальну суму 4 984 гривень.
Відповідно до умов договору за період користування кредитом у межах погодженого сторонами строку кредитування з 27.05.2021 по 26.06.2021 підлягали нарахуванню проценти за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом у загальному розмірі 60 гривень.
Суд враховує, що відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право отримувати від кредитодавця інформацію щодо поточного розміру заборгованості, платежів та умов їх сплати.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 цього Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законом, є нікчемними.
Судом встановлено, що кредитний договір містить істотні умови щодо суми кредиту, строку кредитування та процентної ставки за користування кредитом у межах погодженого сторонами строку. Разом із тим позивач обґрунтовує нарахування значної частини заявлених до стягнення процентів положенням пункту 1.5.3 договору, зміст якого матеріали справи не містять.
Суд враховує, що відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право отримувати від кредитодавця інформацію щодо поточного розміру заборгованості, платежів та умов їх сплати.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 цього Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законом, є нікчемними.
Судом встановлено, що кредитний договір містить істотні умови щодо суми кредиту, строку кредитування та процентної ставки за користування кредитом у межах погодженого сторонами строку. Разом із тим позивач обґрунтовує нарахування значної частини заявлених до стягнення процентів положенням пункту 1.5.3 договору, зміст якого матеріали справи не містять.
За відсутності належних доказів існування та змісту зазначеної умови суд позбавлений можливості перевірити, чи були відповідач належним чином поінформований про умови нарахування процентів після закінчення первісного строку кредитування, а також чи відповідає наданий позивачем розрахунок погодженим сторонами умовам договору.
Оскільки позивачем не доведено правомірність нарахування процентів після закінчення первісного строку кредитування, із суми сплачених відповідачем коштів 60 грн підлягають зарахуванню в рахунок погашення процентів за користування кредитом у межах строку кредитування, а решта 4 924 грн — у рахунок погашення основної суми боргу.
Таким чином, із наданих відповідачу кредитних коштів у сумі 20 000 грн непогашеною залишається заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15 076 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача.
За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 076 грн, а в решті вимог про стягнення процентів слід відмовити за їх недоведеністю.
Відповідно до частини першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Суд також надав оцінку факту переходу права вимоги, що підтверджується договором факторингу, актом приймання-передачі Реєстру боржників, платіжною інструкцією про оплату вартості відступленого портфеля прав вимоги та Реєстром боржників, згідно з яким до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №104125112 від 27.05.2021. У Реєстрі боржників зазначено розмір заборгованості відповідача, який на дату відступлення права вимоги становив 74 672 грн 36 коп., з яких 18 818 грн — заборгованість за основною сумою боргу та 55 854 грн 36 коп. — заборгованість за процентами.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
Згідно зі ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови вказаного договору, не повернув отримані в борг грошові кошти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором про споживчий кредит №104125112 від 27.05.2021 підлягають частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме у сумі 15 076 грн із заявлених 74 672,36 грн, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи сплату позивачем судового збору у розмірі 3 028 грн, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 611 грн 33 копійки.
ІІІ Резолютивна частина
На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 11, 207, 256, 258 -259, 261, 267, 526, 549, 629, 634, 638, 1054, 1077, 1080, 1082 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про споживчий кредит №104125112 від 27 травня 2021 року у розмірі 15 076 (п`ятнадцять тисяч сімдесят шість) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 611 (шістсот одинадцять) гривень 33 копійки.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення ( виклику ) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються такі реквізити сторін та інших учасників справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" ( 01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, 30, ЄДРПОУ 35625014, реквізити ІВАN № НОМЕР_2 у АТ «ТАСкомбанк»);
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Суддя 
Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області         Майстер І.П.