КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2026 року Київ справа №320/35632/23
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Горобцової Я.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРІМАТЧ» до Державного агентства України ПлейСіті про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

До Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРІМАТЧ» (далі також – ТОВ «ПАРІМАТЧ», позивач) до Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей (далі також – відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення КРАІЛ від 08.08.2023 №90 «Про анулювання ТОВ «ПАРІМАТЧ» ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор казино в мережі Інтернет та ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення букмекерської діяльності» та зобов`язати КРАІЛ видалити інформацію про анулювання ліцензій ТОВ «ПАРІМАТЧ» з відповідних реєстрів, де значиться інформація про організаторів азартних ігор казино в мережі інтернет та організаторів букмекерської діяльності, а саме з відповідних розділів у вкладці «Реєстри та переліки» на офіційному сайті КРАІЛ www.gc.gov.ua.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.05.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.05.2026 замінено відповідача у справі, а саме Комісію з регулювання азартних ігор та лотерей на правонастуурника - Державне агенство України ПлейСіті.
Свої вимоги позивач мотивує відсутністю правових відстав для прийняття оскаржуваного рішення.
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві, наголошує, що у межах спірних правовідносин він діяв у визначених законом межах, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Такі доводи заперечені позивачем у наданій суду відповіді на відзив.
Відповідачем надано суду заперечення на відповідь на відзив.
Відповідачем окремо наголошується на пропуску позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом та з огляду на наведене залишення позовної заяви без розгляду. Проте аналіз таких доводів засвідчує про ненаведення відповідачем нових обставин, оцінка б яким не надавалась під час вирішення питання про відкриття провадження у справі. А тому суд вважає наведені аргументи з даного питання безпідставними.
Позивачем було заявлено клопотання про розгляд справи у судовомц засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає таке.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Тобто, за загальним правилом, відкриті у спрощеному позовному провадженні справи розглядаються судом без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Однак суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони може призначити судове засідання за наявності достатніх для цього обґрунтованих підстав.
Відповідно до частини шостої статті 262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:
1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;
2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Згідно з частиною сьомою статті 262 КАС України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Обґрунтовуючи подане клопотання, позивач зазначає, що дана справа має важливе значення для нього та вимагає повного та всебічного встановлення всіх фактичних обставин справи, а сам позивач має бажання надати усні пояснення та докази.
Водночас суд зауважує, що лише посилання на наявність у учасника процесу бажання щодо здійснення розгляду справи у судовому засіданні не є достатньою підставою для задоволення відповідного клопотання, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. У протилежному випадку суди б мусили розглядати в обов`язковому порядку у судових засіданнях усі справи, в яких учасником процесу повідомлено про особливу важливість для нього такої справи, що зводило б нанівець власну оцінку судом обставин справи через призму необхідності чи доцільності проведення судового засідання. В умовах надмірного навантаження судів справами такий алгоритм дій явно б не сприяв процесуальній економії. З огляду на наведене, на переконання суду, судове засідання у справах незначної складності, які розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження, доцільно призначати та проводити у тому випадку, коли обставини справи та наявні у ній матеріали не дають у сукупності суду можливості надати правову оцінку спірним правовідносинам та вирішити спір без застосування тих процесуальних інструментів, вжиття яких можливо лише у судовому засіданні (наприклад, допит свідків, виклик спеціаліста, перекладача, проведення виїзного судового засідання тощо). Якщо ж вчинення таких процесуальних дій не є обов`язковим для розгляду та вирішення справи, судове засідання може не проводитися. Обставини даної справи, на переконання суду, не потребують обов`язкового проведення судового засідання для встановлення об`єктивної істини, а повний та всебічний розгляд справи, а також принцип змагальності процесу є загальною процесуальною вимогою для кожного судового провадження, незалежно від того, проводиться судове засідання у справі чи ні. Крім того, суд зауважує, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання не позбавляє учасника процесу можливості надати будь-які докази чи письмові документи чи надати пояснення, виклавши їх у письмовій формі.
Також суд зауважує, що практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі "Ахеп v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява №64336/01). Так, y випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (не в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Крім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.11.2006 (скарга 73053/01 CASE OF JUSSILA v. FINLAND, суд вказав на те, що: "Європейський Суд не сумнівається в тому, що письмове провадження у справі часто може виявитись більш ефективним, ніж усний розгляд, для перевірки та забезпечення того, що платник податків надав точний звіт про свій майновий стан, підкріплений всіма необхідними документами. Суд не вважає переконливим довід заявника, що в ході розгляду цієї справи виникли міркування щодо достовірності, які потребували надання пояснень в усній формі.... та приймає довід держави-відповідача, що будь - які питання факту та питання права в цій справі могли бути належним чином розглянуті та вирішені на підставі матеріалів, наданих у письмовому вигляді. ... Оскільки заявнику була надана повна можливість наводити свої доводи у письмовому вигляді та надавати коментарі щодо відомостей, які надходили від податкових органів, Суд дійшов висновку, що вимоги справедливого судочинства були дотримані...".
З урахуванням викладеного, суд зазначає, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагає проведення судового засідання, а лише бажання учасника процесу усно викласти під час проведення судового засідання свої аргументи, які можуть бути висловлені письмово, не зумовлює необхідність проведення судового засідання.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Як вбачається з матеріалів справи, КРАІЛ відповідно до рішення від 02.03.2021 № 84 «Про видачу ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПАРІМАТЧ» ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор казино в мережі інтернет» та рішення від 02.02.2021 № 84 «Про видачу ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПАРІМАТЧ» ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення букмекерської діяльності» ТОВ «ПАРІМАТЧ» було видано відповідні ліцензії на провадження діяльності.
Водночас, рішенням КРАІЛ від 08.08.2023 № 90 ТОВ «ПАРІМАТЧ» було анульовано ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор казино в мережі Інтернет та ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення букмекерської діяльності.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.
Законом України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» (далі - Закон) визначено правові засади здійснення державного регулювання господарської діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор в Україні, а також правові, економічні, соціальні та організаційні умови функціонування азартних ігор.
Згідно з частиною 4 статті 6 Закону, органом державного регулювання у сфері організації та проведення азартних ігор є Комісія з регулювання азартних ігор та лотерей (далі - Уповноважений орган).
Відповідно до частини 5 статті 6 Закону Уповноважений орган є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що забезпечує державне регулювання діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор та лотерей, та утворюється Кабінетом Міністрів України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Діяльність Уповноваженого органу спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Особливості спеціального статусу Уповноваженого органу обумовлюються його завданнями та повноваженнями, визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в його колегіальності, особливому порядку призначення та звільнення Голови та членів Уповноваженого органу, у спеціальних засадах діяльності органу. 
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону під час реалізації державної політики у сфері організації та проведення азартних ігор Уповноважений орган, зокрема, виконує функції органу ліцензування господарської діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор, приймає рішення про видачу та анулювання ліцензій у порядку, встановленому цим Законом.
Повноваження Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей у сфері організації та проведення азартних ігор встановлені Законом та Положенням про Комісію з регулювання азартних ігор та лотерей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 891 (далі - Положення).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про санкції» з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).
Частиною 2 статті 1 Закону України «Про санкції» передбачено, що санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про санкції» правову основу застосування санкцій становлять Конституція України, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закони України, нормативні акти Президента України, Кабінету Міністрів України, рішення Ради національної безпеки та оборони України, відповідні принципи та норми міжнародного права.
Відповідно до частини 3 статті 5 Закону України «Про санкції» рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1, 2-21, 23-25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання. 
Рада національної безпеки і оборони України рішенням від 10 березня 2023 року застосувала персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до юридичних осіб, зокрема до організаторів азартних ігор, що мають чинні ліцензії у сфері діяльності з організації та проведення азартних ігор. Відповідне рішення введено в дію Указом Президента України від 10 березня 2023 року №145/2023 (далі - рішення РНБО).
До санкційного списку потрапив і ТОВ «ПАРІМАТЧ» (Limited Liability Company «Parimatch»), № 281 додатка 2 до Рішення.
Відповідно до пункту 4 Рішення РНБО Кабінету Міністрів України разом зі Службою безпеки України та Національним банком України необхідно забезпечити реалізацію і моніторинг ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), передбачених пунктом 2 цього рішення.
Зокрема серед інших обмежувальних заходів до позивача було застосовано анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами на п`ятдесят років.
При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2023 року № 91 було внесено зміни до пункту 4 Положення. Зокрема, було надано повноваження КРАІЛ щодо здійснення підготовки та подання Кабінетові Міністрів України пропозицій щодо застосування, скасування та внесення змін до спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), що вносяться Кабінетом Міністрів України на розгляд Ради національної безпеки і оборони України відповідно до Закону України "Про санкції", та бере участь у формуванні, реалізації та моніторингу ефективності державної санкційної політики з питань, що належать до її компетенції.
Зважаючи, що видані КРАІЛ ліцензії надають право позивачу здійснювати господарську діяльність у сфері організації азартних ігор, а КРАІЛ відповідно до пункту 9 частини 1 статті 8 Закону виконує функції органу ліцензування господарської діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор, приймає рішення про видачу та анулювання ліцензій у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно до пункту 31 пункту 4 Положення бере участь у формуванні, реалізації та моніторингу ефективності державної санкційної політики з питань, що належать до її компетенції, судом встановлено правомірність вчинення відповідачем дій щодо прийняття рішення про анулювання ліцензій позивачу на виконання відповідного рішення РНБО.
Стосовно посилань позивача на відсутність законодавчих повноважень у КРАІЛ на прийняття рішень про анулювання ліцензій позивача, суд зазначає, що пункт 9 частини 1 статті 8 Закону та підпункти 1 та 31 Положення наділяє КРАІЛ повноваженнями виконувати функції органу ліцензування господарської діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор, приймати рішення про видачу та анулювання ліцензій у порядку, встановленому цим Законом. 
При цьому, вимоги до організатора азартних ігор встановлені Законом та Ліцензійними умовами провадження діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор казино в мережі Інтернет та Ліцензійними умовами провадження діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор казино в мережі Інтернет, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2020 №1341 (далі - Ліцензійні умови).
Відповідно до пункту 5 Ліцензійних умов, ліцензіат зобов`язаний виконувати вимоги цих Ліцензійних умов, а здобувач ліцензії для її одержання - їм відповідати.
Вимоги цих Ліцензійних умов стосуються кожного організатора азартних ігор, який повинен виконувати їх щодо кожного місця провадження діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор у гральних закладах казино.
Відповідно до абзацу 9 пункту 6 Ліцензійних умов, здобувач ліцензії, ліцензіат та/або пов`язані з ним особи не можуть належати до осіб, діяльність яких обмежена чи заборонена відповідно до Закону України "Про санкції".
Зважаючи, що до позивача Рішенням РНБО застосовано санкції відповідно до Закону України "Про санкції", то він, відповідно, не відповідає вимогам Ліцензійних умов.
Зважаючи на невідповідність позивача Ліцензійним умовам та з метою реалізації рішення РНБО, КРАІЛ, на думку суду, законно і обґрунтовано та на підставі наданих Законом і Положенням повноважень було прийнято рішення про анулювання ліцензій позивачу.
Стосовно посилань Позивача на той факт, що стаття 51 Закону не визначає такої підстави анулювання ліцензій, як застосування санкцій до організатора азартних ігор у порядку Закону України «Про санкції», суд зазнає, що вказана стаття Закону не містить виключного або вичерпного переліку підстав прийняття рішень про анулювання як про це зазначає позивач.
Крім того, стаття 45 Закону визначає повноваження Уповноваженого органу у сфері ліцензування.
Так, Уповноважений орган здійснює видачу ліцензій на види діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор відповідно до порядку, встановленого цим Законом та ліцензійними умовами.
Уповноважений орган розробляє ліцензійні умови для кожного виду діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Ліцензійні умови для кожного виду діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Уповноважений орган вносить до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань і реєстрів, що ведуться відповідно до цього Закону, прийняті ним рішення, документи та інші відомості про ліцензування видів господарської діяльності, необхідні для ведення реєстрів, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
При цьому, частиною 5 вказаної статті визначено, що інші повноваження Уповноваженого органу визначені Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» (далі - Закон № 222).
Зокрема, абзац 2 пункту 10 частини 12 статті 16 Закону № 222 визначає, що анулювання ліцензії може бути застосовано як санкція до ліцензіатів відповідно до законів України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", "Про санкції".
Зважаючи на вищевикладене, керуючись іншими повноваженнями Уповноваженого органу, до позивача, на виконання Рішення РНБО, було застосовано як санкцію - анулювання ліцензії.
У зв`язку із вищенаведеним, висновки позивача про те, що оскаржуване рішення прийняте КРАІЛ не на підставі та не у межах наданих КРАІЛ повноважень, є безпідставними.
Щодо доводів позивача про те, що КРАІЛ було застосовано більш тяжкий захід впливу у вигляді анулювання ліцензії, замість альтернативного «зупинення ліцензії», що на думку позивача окрім порушення загальних принципів права, є порушенням положень пункту 2 частини 3 статті 22 КАС України, суд зазначає таке.
Пункт 2 частини другої статті 22 КАС України визначає, що апеляційному адміністративному суду в апеляційному окрузі, що включає місто Київ, як суду першої інстанції підсудні адміністративні справи про заборону політичної партії, передбачені статтею 289-3 цього Кодексу.
Зважаючи, що позивач був організатором азартних ігор, а не політичною партією, з`ясувати, наразі, яким чином КРАІЛ при прийнятті оскаржуваного рішення порушено положення пункту 2 частини 2 статті 22 КАС України є неможливим, що свідчить про безпідставність висновків позивача про порушення цих норм КАС України при прийнятті рішення про анулювання ліцензії.
Водночас, відповідно до частини 1 статті 45 Закону Уповноважений орган здійснює видачу ліцензій на види діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор відповідно до порядку, встановленого цим Законом та ліцензійними умовами.
При цьому, ні Закон, ні Ліцензійні умови не наділяють КРАІЛ повноваженнями приймати рішення про зупинення дії ліцензії, а тим паче, що санкція застосована до позивача на п`ятдесят років. Таким чином, оскаржуване рішення про анулювання ліцензії прийняте в межах наданих КРАІЛ повноважень.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. 
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -
в и р і ш и в:
У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова 

Горобцова Я.В.