Справа №: 148/2887/25
Провадження № 2/148/273/26 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі: 
головуючого судді Дамчука О.О
при секретареві Носулько К.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно по заповіту. 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після смерті якого залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_2 залишив заповіт, згідно якого все його майно він заповідав ОСОБА_1 . Проте, позивач позбавлена можливості оформити право на спадщину у нотаріальній конторі, оскільки ОСОБА_2 за життя не встиг оформити належним чином правовстановлюючі документи на право власності на будинок. 
У судовому засіданні представник позивача, адвокат Конякін М.С. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, додатково пояснив, що згідно архівної довідки Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області від 24.01.2025 року, ОСОБА_2 був головою господарства по вул. Срібняка буд.10, даний будинок відносився до суспільної групи господарств, згідно документів Фонду № 80 Заозерненська сільська рада Тульчинського району Вінницької області та по записам у «Погосподарській книзі за 1986-1990 роки» № 5. При житті не встиг оформити правовстановлюючі документи на вказаний будинок, у зв`язку з чим позивач позбавлена можливості оформити спадкове майно, просив розглянути справу у відсутності позивача, оскільки остання перебуває за межами України та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, в подальшому подав заяву про розгляд справи у його відсутності.
Представник Ладижинської міської ради, за дорученням Масняк О.О. у судовому засіданні повідомила, що при видачі Архівної довідки Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області від 24.01.2025 року за № 15-15/16, було допущено описку, а саме в список членів сім`ї ОСОБА_2 , який був головою господарства по вул. Срібняка буд.10 був зазначений помилково ОСОБА_3 , оскільки при перевірці Погосподарської книги № 5 за 1986-1990 роки, ОСОБА_2 зазначений єдиним власником господарства по АДРЕСА_1 , про що надала оригінал Погосподарської книги № 5 за 1986-1990 роки для дослідження у судовому засіданні. 
Також повідомила, що в погосподарській книзі № 9 взагалі не зазначено домогосподарство яке знаходиться в АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 , про що також надала погосподарську книгу № 9 для огляду у судовому засіданні. Також при винесенні рішення у даній справі покладається на розсуд суду, в подальшому надала заяву про розгляд справи у її відсутності.
Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд виходить зі слідуючого.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилася в м. Ладижин Вінницької області, з 22.06.2012 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_1 виданого органом 0534 та Витягом з реєстру територіальної громади № 2023/006368541 від 15.08.2023.(а.с. 5)
Згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 27.05.2010 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 70 років.(а.с. 6)
Згідно заповіту від 10.01.2006 року посвідченого державним нотаріусом Другої Тростянецької держаної нотаріальної контори Вернюк Т.М., ОСОБА_2 на випадок своєї смерті все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 . (а.с. 6-7)
Згідно Архівної довідки Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області від 31.03.2026 року за № 15-15/54, в документах Фонду № 80 Заозерненська сільська рада Тульчинського району Вінницької області в справі «Погосподарська книга на 1986-1990 роки» № 5 значиться: Номер об`єкта погосподарського обліку № 435. Адреса домогосподарства: АДРЕСА_1 . Прізвище, ім`я, по батькові члена господарства, записаного першим – ОСОБА_2 . Суспільна група господарства на 01.01.1986р. - робітник на 1.1.1987- робітник на 1.1.1988- робітник на 1.1.1989- робітник 1.
Список членів сім`ї:
1. Прізвище, ім`я, по батькові- ОСОБА_2 .
2. Відношення до голови сім`ї - голова сім`ї.
3. Стать - чоловіча.
4. Число, місяць, рік народження -30.10.1939.
5. Національність - українець.
6. Освіта - середня загальна.
15. Місце роботи - Ладижинська ДРЕС
16. Посада - робітник.

III. Будівництво, що є особистою власністю господарства
Житловий будинок
а) рік побудови -1920
б) загальна (корисна )площа кв. м -38
в) в т.числі житлова - 18
г) матеріал стін - д/в
д) матеріал покрівлі - череп
Рік зведення – 1922
Інші споруди -Хлів

IV. Земля що знаходиться в приватній власності господарства
На 1986-1990 роки всього 0,08, під будівництвом 001. (а.с. 83)
Згідно Погосподарської книги № 5 за 1986-1990 роки, Заозерненська сільська рада Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначений єдиним власником господарства по АДРЕСА_1 .(а.с.90-92) 
Згідно довідки КП Тульчинське МБТІ від 01.04.2026 за № 506, станом на 31.12.2012 згідно архівних даних право власності на нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстроване. (а.с. 87)
Згідно відділу земельних ресурсів Ладижинської міської ради від 03.04.2026, за № 12-17/20, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 не сформована та не зареєстрована у Державному земельному кадастрі. (а.с. 87 зворот)
Згідно довідки Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 05.09.2017 року за № 380, рішенням № 40 3 сесії 7 скликання Заозерненської сільської ради від 11.12.2015 року «Про перейменування вулиць Заозерненської сільської ради», змінено назву АДРЕСА_1 .(а.с. 9)
Відповідно рішення виконавчого комітету Заозерненської сільської ради від 28.08.2017 року, «Про присвоєння поштової адреси житловому будинку ОСОБА_1 », виконавчий комітет Заозерненської сільської ради вирішив присвоїти житловому будинку, спадкоємцем якого є ОСОБА_1 , слідуючу адресу: АДРЕСА_1 .
Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3 , власником зазначений ОСОБА_2 .(10 зворот-12)
Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.04.2018 року за № 136/02-31, відмовлено гр. ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за АДРЕСА_1 , що належав гр. ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . В зв`язку з тим, що спадкоємець не надав правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності на вище зазначене майно.(а.с. 13)
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.01.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Вернюк Т.М. на підставі заповіту посвідченого Другою Тростянецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області 10 січня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 63, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 , 1939 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з цілої однокімнатної квартири АДРЕСА_4 , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Ладижинської міської ради народних депутатів Вінницької області 15 січня 2003 року на підставі свого рішення № 7 від 10 січня 2003 року. Право власності на вказане майно зареєстроване в Тульчинському міжрайонному бюро технічної інвентаризації Вінницької області 15 січня 2003 року за номером запису 1-5147, в книзі ФЖ19, реєстраційний номер майна 32329828.(а.с. 13 зворот)
Згідно копії спадкової справи № 70/2010 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 початої 29.07.2010 року та закінченої 17.01.2011 року встановлено, що ОСОБА_1 29.07.2010 року звернулася до Другої Тростянецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.01.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Вернюк Т.М. на однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Ладижинської міської ради народних депутатів Вінницької області 15 січня 2003 року на підставі свого рішення № 7 від 10 січня 2003 року. Право власності на вказане майно зареєстроване в Тульчинському міжрайонному бюро технічної інвентаризації Вінницької області 15 січня 2003 року за номером запису 1-5147, в книзі ФЖ19, реєстраційний номер майна 32329828.(а.с. 30-49)
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.
Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до вимог частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок, який належав до колгоспного двору, проте право власності на який не було оформлено.
Верховний Суд у постановах від 03 травня 2022 року в справі № 520/5386/15-ц, від 22 листопада 2023 року в справі № 689/1693/20 та ін. зазначив, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовували майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.
15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.
Положення статей 17, 18 зазначеного Закону щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.
Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за правовими нормами, які регулювали питання права власності цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, які втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в навчальному закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР 1963 року (тут і далі - який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.
Майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам (частина перша статті 112 ЦК Української РСР).
У частині другій статті 123 ЦК Української РСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Отже, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини (постанови Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 688/21/17-ц, від 08 квітня 2020 року в справі № 454/1187/17-ц).
Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.
За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працювали у міжгосподарських організаціях, відносилися до суспільної групи колгоспників.
У постанові від 06 листопада 2019 року в справі № 559/375/16 Верховний Суд зазначив, що записи в погосподарських книгах визнавалися як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право власності. Під час вирішення питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди в порядку спадкування, записи в погосподарських книгах оцінюються в сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з архівної довідки Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області від 24.01.2025 року, згідно документів Фонду № 80 Заозерненська сільська рада Тульчинського району Вінницької області, спірний житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_3 , станом на 15 квітня 1991 року відносився до суспільної групи господарств - колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_2 , інших членів сім`ї не було.
По записам у «Погосподарській книзі № 5 за 1986-1990 роки» єдиним власником та зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 значився ОСОБА_2 .
Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , власником будинку станом на 17.10.2011 року (дату складання технічного паспорту) був ОСОБА_2 .
Відповідно Архівної довідки Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області від 31.03.2026 року за № 15-15/54, в документах Фонду № 80 Заозерненська сільська рада Тульчинського району Вінницької області в справі «Погосподарська книга на 1986-1990 роки» № 5 значиться: члена господарства, Номер об`єкта погосподарського обліку № 435. Адреса домогосподарства: АДРЕСА_1 . Прізвище, ім`я, по батькові – ОСОБА_2 . Суспільна група господарства на 01.01.1986р. - робітник на 1.1.1987- робітник на 1.1.1988- робітник на 1.1.1989- робітник.
Таким чином ОСОБА_2 станом на 15 квітня 1991 року був членом колгоспного двору на АДРЕСА_1 , оскільки на цей час не втратив таке право, оскільки працював робітником Ладижинської ДРЕС. Водночас суду не було надано доказів того, що він втратив таке право на вказану дату згідно норм закону.
Враховуючи, що членом колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року був лише ОСОБА_2 , спірний будинок належав до суспільної групи господарств - колгоспний двір, тому останньому належав будинок по АДРЕСА_3 .
До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).
Згідно з положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України).
ОСОБА_2 за життя склав заповіт, яким все належне йому майно заповів позивачу ОСОБА_1 .
Інших спадкоємців, відповідно до статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, судом не встановлені.
Згідно копії спадкової справи № 70/2010 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , початої 29.07.2010 року та закінченої 17.01.2011 року встановлено, що ОСОБА_1 29.07.2010 року звернулася до Другої Тростянецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.01.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Вернюк Т.М. на однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Ладижинської міської ради народних депутатів Вінницької області 15 січня 2003 року на підставі свого рішення № 7 від 10 січня 2003 року. Право власності на вказане майно зареєстроване в Тульчинському міжрайонному бюро технічної інвентаризації Вінницької області 15 січня 2003 року за номером запису 1-5147, в книзі ФЖ19, реєстраційний номер майна 32329828.(а.с. 30-49)
Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.04.2018 року за № 136/02-31, відмовлено гр. ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за АДРЕСА_1 , що належав гр. ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . В зв`язку з тим, що спадкоємець не надав правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності на вище зазначене майно.(а.с. 13)
Отже, за таких обставин, з урахуванням спадкування позивачем ОСОБА_1 спадкового майна за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню шляхом визнання за нею права власності на будинок, що розташований по АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1268-1270, 1272 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В: 

Позов ОСОБА_1 до Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно по заповіту- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Дамчук О.О.