Провадження № 2/522/897/26
Справа № 947/11496/25 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2026 року     м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси 
у складі: судді - Бондар В.Я.,
за участю секретаря судового засідання - Костинюк В.В.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за незаконно відчужену спадкову квартиру,
ВСТАНОВИВ:
Позивач 27.03.2025 звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_1 та просить: стягнути з ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради грошову компенсацію у розмірі 760 000 грн за незаконно відчужену спадкову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . З метою спадкування ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, яка була задоволена рішенням Київського районного суду м.Одеси від 07.07.2023 у справі №947/19237/23. Київська окружна прокуратура міста Одеси під час моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень виявила рішення та встановила штучність спору з метою спадкування, у зв`язку з чим було подано апеляційну скаргу. Постановою Одеського апеляційного суду від 12.11.2024 рішення Київського районного суду м.Одеси скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Також судом зроблено висновок про те, що інші спадкоємці відсутні. За відсутності спадкоємців спадщина мала бути визнана відумерлою, однак ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2023 відчужила квартиру за 760 000 грн ОСОБА_3 , яка продала квартиру ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . Тож, об`єкт нерухомого майна, який мав бути визнаний відумерлою спадщиною та перейти у власність територіальної громади м.Одеси, однак відчужений ОСОБА_1 , що є підставою для стягнення вартості квартири з відповідачки на користь Одеської міської ради.
Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 28.03.2025 справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м.Одеси.
Справа 01.05.2025 надійшла до Приморського районного суду м. Одеси та 02.05.2025 була передана судді Приморського районного суду м. Одеси Бондарю В.Я. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 02.05.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 19.06.2025. Заяву Київської окружної прокуратури міста Одеси про забезпечення позову залишено без задоволення.
Ухвала була оскаржена позивачем в частині розгляду заяви про забезпечення позову та залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 25.11.2025.
Розгляд справи у підготовчому засіданні 19.06.2025 відкладено на 09.07.2025 внаслідок задоволення однойменного клопотання представника відповідача Шаврова І.І.
У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в м.Одеси та необхідністю слідувати в укриття, розгляд справи у підготовчому засіданні 09.07.2025 відкладено на 16.07.2025.
У результаті проведеного підготовчого засідання 16.07.2025 за участі прокурора Жигун І.В., було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 07.08.2025.
Розгляд справи у судовому засіданні 07.08.2025 відкладено на 24.09.2025, у зв`язку з отриманням повідомлення про замінування будівлі суду та терміновою евакуацією працівників та відвідувачів суду.
У судовому засіданні 24.09.2025 проведеному за участі прокурора Афанасьєвої І.Г., розгляд справи відкладено до 13.10.2025 внаслідок першої неявки відповідача та у зв`язку з поданням представником відповідача Шавровим І.І. клопотання про відкладення, попереджено представника відповідача про наслідки зловживання процесуальними правами, зобов`язано надати докази на підтвердження причин відкладення.
У судовому засіданні 13.10.2025 проведеному за участі прокурора Рубанової Н.О. суд перейшов до дослідження доказів, однак повернувся до підготовчого провадження, задовольнивши клопотання позивача про витребування доказів. З метою витребування доказів оголошено перерву до 13.11.2025.
Ухвалою від 13.10.2025 витребувано копію реєстраційної та спадкової справ.
У підготовчому засіданні 13.11.2025 проведено за участі прокурора Жигун І.В., вирішено повторно направлено ухвалу про витребування доказів до виконання, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 24.12.2025.
До суду 21.11.2025 надійшла копія реєстраційної справи, а 28.11.2025 надійшла копія спадкової справи.
У підготовчому засіданні 24.12.2025 проведено за участі прокурора Жигун І.В., долучено докази, що надійшли на виконання ухвали про витребування, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 02.02.2026.
У зв`язку з відключенням подачі електроенергії до приміщення суду, розгляд справи у судовому засіданні 02.02.2026 відкладено на 17.03.2026.
У зв`язку з відключенням подачі електроенергії до приміщення суду, розгляд справи у судовому засіданні 17.03.2026 відкладено на 22.04.2026.
У судове засідання 22.04.2026 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином.
Представник ОСОБА_1 – Шавров І.І. в черговий раз подав до суду клопотання про відкладення розгляд справи.
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, адвокат Шавров І.І. за весь час розгляду справи жодного разу у підготовче чи судове засідання не з`явився, неодноразово подавав клопотання про відкладення, відзиву до суду не подав, причини чергової неявки представника відповідача є неповажними, тому у задоволенні клопотання про відкладення суд відмовляє.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача, який повідомлений про дату, час і місце судового засідання у встановленому законом порядку, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, на підставі наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 була власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору №864/97 купівлі-продажу нерухомого майна (т.1 а.с.28-29).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ПМУМЮ (м.Одеса) актовий запис про смерть №1422 від 07.02.2020, про що свідчить лист Відділу ДРАЦС в Одеській області від 03.05.2024 (т.1 а.с.25).
ОСОБА_5 звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сімченко С.Л. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яке вона приймає після смерті її тітки ОСОБА_2 (т.1 а.с.230).
Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімченко Світланою Леонідівною 06.04.2023 заведено спадкову справу №13/2023 до майна померлої ОСОБА_2 (т.1 а.с.237).
Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімченко Світланою Леонідівною листом від 06.04.2023 повідомлено ОСОБА_1 , що для отримання свідоцтва про право на спадщину необхідно надати докази проживання разом з померлою, докази родинних відносин та правовстановлюючі документи на спадкове майно (т.1 а.с.238).
10.04.2023 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сімченко С.Л. звернулася ОСОБА_6 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину її тітки ОСОБА_2 (т.1 а.с.239).
Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімченко Світланою Леонідівною листом від 18.04.2023 повідомлено ОСОБА_6 , що для отримання свідоцтва про право на спадщину необхідно надати докази проживання разом з померлою, докази родинних відносин та правовстановлюючі документи на спадкове майно (т.1 а.с.240).
Київським районним судом м.Одеси 07.07.2023 ухвалено рішення у справі №947/19237/23 яким задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 15.01.2014 по 27.01.2020. Визнано право власності за ОСОБА_1 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 (т.1 а.с.43-44).
Керівник Київської окружної прокуратури міста Одеси оскаржив вказане рішення та постановою Одеського апеляційного суду від 12.11.2024 апеляційну скаргу задоволено. Рішення Київського районного суду м.Одеси від 07.07.2023 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 (т.1 а.с.45-49).
Колегія Одеського апеляційного суду вказала: «зважаючи на несвоєчасне подання заяви позивачкою про прийняття спадщини, відсутність на час її звернення до суду із вказаним позовом інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , які б вступили у спадщину, колегіє суддів виснує, що встановлення юридичного факту, який просить ОСОБА_1 , у контексті положень ч.ч.1,3 ст.1277 ЦК України, ст.338 ЦПК України, впливає на права органу місцевого самоврядування, за місцем відкриття спадщини».
За час до скасування рішення Київського районного суду м.Одеси, а саме 23.10.2023 ОСОБА_5 продала квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , про що свідчить договір купівлі-продажу, зареєстрований за реєстром №1226 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Крикливою О.М. Продаж квартири здійснено за ціною 760 000 грн про що вказано у 2 пункті договору купівлі-продажу (т.1 а.с.20-21).
З 03.09.2024 власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 , про що свідчить інформаційна довідка №417023625 від 10.03.2025 з державного реєстру речових прав (т.1 а.с.24-26).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2022 при розгляді справи №461/12525/15-ц вважає, що закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем.
Захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права та/або інтересу, а відтак з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вартості цього майна визначається, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин.
За таких обставин, у розумінні правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №461/12525/15-ц, з огляду на відчуження спадкового майна на підставі в подальшому скасованого судового рішення, територіальна громада має право лише на відшкодування вартості спадкового майна за ринковими цінами.
Тобто, ефективним способом захисту за таких обставин є відшкодування вартості спадкового майна за ринковими цінами на користь Одеської міської територіальної громади.
Перебування спірної квартири у володінні ОСОБА_4 порушує інтереси держави в особі Одеської міської ради, які випливають з встановленого статтею 1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою, оскільки вказана квартира мала б перейти у власність Одеської міської ради, як відумерла спадщина.
Таким чином, на теперішній час інтереси Одеської міської територіальної громади залишаються незахищеними, право не поновлене.
Відповідно до глави 86 ЦК України за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення.
Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Законодавство про спадщину передбачає, що перехід прав на спадкове майно відбувається на підставі споріднення або факту спільного проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини як член сім`ї спадкодавця.
Правопідтверджуючим документом на спадкове майно при цьому є свідоцтво про право на спадщину (стаття 66 Закону України «Про нотаріат»).
Відсутність таких спадкоємців та інших осіб, що спільно проживали зі спадкодавцем як члени сім`ї, свідчить про відсутність спадкоємців усіх п`яти черг, передбачених законом.
Відповідно до ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Тому у разі відсутності спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття у територіальної громади виникає інтерес щодо переходу спадкового майна у власність громади.
Враховуючи те, що після смерті ОСОБА_2 звернулися з заявами про отримання свідоцтва про право на спадщину дві особи, які представилися племінницями, з пропуском строку на прийняття спадщини та не доказали родинні відносини, з урахування скасування рішення про встановлення факту проживання померлої та ОСОБА_1 , на спадкову квартиру могла претендувати територіальна громада згідно вимог ст. 1277 ЦК України.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1277 ЦК України, заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Вказана норма закону підлягає застосуванню, в силу ст. 8 ЦК України, також до спадщини, визнаної відумерлою.
Згідно із частиною 2 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
Таким чином, оскільки державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 здійснена на підставі скасованого судового рішення, а остання на теперішній час перебуває у власності добросовісного набувача ОСОБА_4 , тоді як вказане майно після смерті ОСОБА_2 мало перейти у власність Одеської міської територіальної громади як відумерла спадщина, вбачаються обґрунтовані підстави для стягнення з відповідача на користь Одеської міської ради грошової компенсації втраченого майна.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1277 ЦК України, заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частина третя статті 1277 ЦК України та частина перша статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Однак, відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається з моменту реєстрації цього права.
Зміст зазначених норм права свідчить про те, що спадщина набуває статусу відумерлої саме після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою.
До звернення із заявою про визнання спадщини відумерлою і набрання законної сили відповідним рішенням суду у територіальної громади існує законний інтерес, заснований на правових нормах, що регулюють правовідносини щодо підстав набуття і припинення права власності після смерті особи, у якої відсутні спадкоємці.
Цей інтерес (законні очікування) полягає у прагненні органу місцевого самоврядування набути право власності на відумерлу спадщину.
Паралельно з цим інтересом у територіальної громади існує обов`язок звернутися до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою.
Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належним позовами в порядку позовного провадження на захист свого інтересу.
Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин, слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право».
Отже, захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі.
Стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію.
Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А отже, застосовуючи аналогію закону, територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14.12.2022 у справі № 461/12525/15-ц зауважила, що закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем.
Захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права та/або інтересу, а отже, з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вартості цього майна визначається, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01.03.2023 у справі № 320/10856/18, у постанові від 26.04.2023 у справі № 639/5546/16-ц, у постанові від 17.05.2023 у справі №759/12137/18 та у постанові від 15.03.2023 у справі № 336/665/19.
Також, до подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.09.2022 у справі №125/2157/19 (провадження №14-40цс21) та в постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18).
Верховним Судом зазначено, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (статті 387, 388 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову.
Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння.
Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частини перша та третя статті 388 ЦК України).
Відтак, саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна з незаконного володіння (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №522/2110/15-ц та від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13).
Виходячи з аналізу норм матеріального права, який наведений також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 461/12525/15, можна дійти висновку, що за умов, коли спадщина не набула статусу відумерлої, зокрема за наслідком набрання судовим рішенням законної сили про визнання її такою і це право не зареєстровано за територіальною громадою, орган місцевого самоврядування не є власником або законним користувачем спірного майна, яке незаконно вибуло з її володіння, а тому у нього немає підстав для витребування майна на свою користь як неволодіючого власника або користувача.
Такий підхід до розв`язання проблем переходу прав на відумерлу спадщину застосовується законодавством задля захисту прав добросовісного набувача майна, який на час переходу прав на це майно не знав та не міг знати про наявність спадкоємців, що мають право на спадщину.
Таким чином, при відчуженні спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, на користь добросовісного набувача, територіальна громада має право на отримання грошової компенсації вартості майна, що мало перейти у комунальну власність територіальної громади як відумерла спадщина, що і зумовило звернення до суду в інтересах держави з відповідною позовною заявою.
Враховуючи вищевикладене, оскільки на теперішній час Одеській міській територіальній громаді не відшкодована компенсація вартості втраченого майна, що мало перейти у комунальну власність, то, відповідно, інтереси держави залишаються не захищеними, вбачаються виключні підстави для звернення прокурора до суду із позовною заявою в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення з останньої на користь Одеської міської ради грошової компенсації вартості втраченої квартири АДРЕСА_2 , що після смерті її законного власника ОСОБА_2 мала перейти у комунальну власність як відумерла спадщина.
Відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_1 продала квартиру за 760 000 грн (т.1 а.с.20). Позивач довідку про оціночну вартістю об`єкта нерухомості не долучав.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Так, відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Отже, позовні вимоги, про стягнення грошової компенсації вартості нерухомого майна підлягають задоволенню.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).
ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При звернення до суду з позовом прокурором сплачено 9 120 грн (т.1 а.с.20) та 1 211,20 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову (т.1 а.с.60).
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 9 120 грн, тобто лише за подання позову, адже у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову було відмовлено.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, 241, 247, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за незаконно відчужену спадкову квартиру – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь Одеської міської ради (код ЄДРПОУ 26597691, м.Одеса, пл. Біржова, буд.1) компенсацію за незаконно відчужену спадкову квартиру у розмірі 760 000 (сімсот шістдесят тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь Одеської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 03528552, м.Одеса, вул. Італійська, буд.3) судовий збір у розмірі 9 120 (дев`ять тисяч сто двадцять) гривень. 

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 30 квітня 2026 року.

Суддя           В.Я.Бондар