ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" квітня 2026 р. Справа № 910/15750/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Горбасенка П.В.
суддів: Сковородіної О.М. 
Колесника Р.М. 

за участю секретаря судового засідання Байдрелової М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2026 (повний текст складено та підписано 26.02.2026) 
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у справі № 910/15750/25 (суддя Демидов В.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газойлтехнопайп»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»
про стягнення заборгованості та скасування оперативно-господарської санкції

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 29.04.2026

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газойлтехнопайп» (далі - позивач / ТОВ «Газойлтехнопайп») звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (далі - відповідач / ТОВ «Оператор ГТС України») про:
- скасування оперативно-господарських санкцій № ТОВВИХ-23-17881 від 11.12.2023, № ТОВВИХ-23-18817 від 27.12.2023, № ТОВВИХ-24-180 від 04.01.2024, № ТОВВИХ-24-685 від 15.01.2024 у загальному розмірі 917 980, 47 грн за несвоєчасне виконання робіт за договором № 4600006874 від 12.12.2022;
- стягнення з ТОВ «Оператор ГТС України» на користь ТОВ «Газойлтехнопайп» коштів в розмірі 917 980, 47 грн, пені у розмірі 16 799, 04 грн, інфляційних нарахувань у розмірі 184 817, 96 грн та 3 % річних у розмірі 53 751, 85 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправним застосуванням відповідачем до позивача оперативно-господарських санкцій щодо утримання грошових коштів у розмірі 917 980, 47 грн, що призвело до неповного виконання ТОВ «Оператор ГТС України» зобов`язань з оплати виконаних робіт за договором № 4600006874 від 12.12.2022 (далі - спірний договір).
Господарський суд міста Києва ухвалою від 01.01.2026 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 910/15750/25, призначив підготовче засідання та встановив строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій.
Господарський суд міста Києва рішенням від 17.02.2026 у справі № 910/15750/25 задовольнив позов частково, скасував оперативно-господарські санкції № ТОВВИХ-23-17881 від 11.12.2023, № ТОВВИХ-23-18817 від 27.12.2023, № ТОВВИХ-24-180 від 04.01.2024 у загальному розмірі 914 987, 35 грн, застосовані ТОВ «Оператор ГТС України» до ТОВ «Газойлтехнопайп», за несвоєчасне виконання робіт за договором № 4600006874 від 12.12.2022, стягнув з ТОВ «Оператор ГТС України» на користь ТОВ «Газойлтехнопайп» кошти в розмірі 914 987, 35 грн, пеню у розмірі 16 744, 27 грн, інфляційні втрати у розмірі 184 228, 54 грн, 3 % річних у розмірі 53 582, 82 грн та судовий збір у розмірі 10 980, 03 грн, а також відмовив в іншій частині позову.
Суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що позивач своєчасно у встановлений договором строк виконав роботи, які є предметом актів приймання виконаних будівельних робіт від 30.11.2023, що свідчить про відсутність підстав для нарахування штрафних санкцій, передбачених п. 10.2 спірного договору, та, відповідно, для застосування до ТОВ «Газойлтехнопайп» оперативно-господарської санкції № ТОВВИХ-23-17881 від 11.12.2023 у розмірі 781 549, 44 грн.
Водночас Господарський суд міста Києва також зауважив, що виконання робіт за іншими актами є простроченим зі сторони позивача з 13.12.2023, однак з огляду, зокрема, складання актів приймання виконаних будівельних робіт (від 13.12.2023 та 21.12.2023) до збігу визначеного спірним договором для застосування штрафу 30-денного строку, - оперативно-господарські санкції № ТОВВИХ-23-18817 від 27.12.2023 та № ТОВВИХ-24-180 від 04.01.2024 також є незаконними, а отже, такі оперативно-господарські санкції належить скасувати.
Стосовно ж оперативно-господарської санкції № ТОВВИХ-24-685 від 15.01.2024 місцевий господарський суд зауважив, що за актами приймання виконаних будівельних робіт від 28.12.2023 прострочення таки становило 15 днів, тому нарахування пені у розмірі 2 993, 12 грн є обґрунтованим.
В урахуванням всього наведеного Господарський суд міста Києва здійснив перерахунок заявлених ТОВ «Газойлтехнопайп» до стягнення пені, інфляційних втрат, 3 % річних та виснував про часткове задоволення позову в цій частині. 
Господарський суд міста Києва додатковим рішенням від 09.03.2026 у справі № 910/15750/25 задовольнив частково заяву представника ТОВ «Газойлтехнопайп» про ухвалення додаткового рішення у справі, стягнув з ТОВ «Оператор ГТС України» на користь ТОВ «Газойлтехнопайп» витрати на правову допомогу у розмірі 35 000, 00 грн та в іншій частині заяви відмовив.
В обґрунтування прийнятого додаткового рішення судом першої інстанції зазначено, що, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, заперечення відповідача, а також те, що позовні вимоги задоволено частково, - витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають до стягнення у розмірі 35 000, 00 грн.
Не погодившись із зазначеними вище рішеннями суду, ТОВ «Оператор ГТС України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: 
- скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2026 у справі № 910/15750/25 в частині задоволених позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Газойлтехнопайп» про скасування оперативно-господарських санкцій та стягнення коштів залишити без задоволення;
- скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у справі № 910/15750/25 та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ТОВ «Газойлтехнопайп» про ухвалення додаткового рішення залишити без задоволення;
- покласти судові витрати у зв`язку із розглядом цієї справи на ТОВ «Газойлтехнопайп» у повному обсязі.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги ТОВ «Оператор ГТС України» (далі - скаржник) посилається на обставини правомірності нарахування ним санкцій за порушення позивачем строків виконання окремих етапів робіт, а також неврахування місцевим господарським судом закріплених у постанові Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 у справі № 910/6307/24 преюдиційних обставин.
Також, наголошуючи на ігноруванні судом першої інстанції положень пп. 10.11, 11.1 спірного договору, скаржник стверджує, що Господарським судом міста Києва неправильно застосовано положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та помилково задоволено позовні вимоги про стягнення 3 % річних.
Крім того, за доводами відповідача, нарахування відсотків річних та інфляційних втрат до моменту скасування оперативно-господарських санкцій є безпідставним, оскільки, за аналогією до ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, до моменту їх скасування вони є правомірними.
В розрізі ж протиправності ухвалення додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у справі № 910/15750/25 ТОВ «Оператор ГТС України» зауважило, що, в порушення порядку доведення факту понесення та розміру витрат на професійну правничу допомогу, позивачем до закінчення судових дебатів не подано до суду заяву про понесення судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу у певному розмірі, як і не надано відповідних доказів та не обґрунтовано неможливість їх подання до суду до закінчення судових дебатів, як це вимагається приписами ч. 8 ст. 129, ч. 1 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України.
Додатково скаржник наголосив на обставинах:
- долучення ТОВ «Газойлтехнопайп» до заяви від 23.02.2026 копії акта приймання передачі № 17/02 від 17.02.2026, який не містить інформації про фактично витрачений адвокатом час на надання позивачеві професійної правничої допомоги у справі № 910/15750/25 та тарифи адвоката, що, зі свого боку, суттєво обмежує відповідача у можливості спростування обґрунтованості заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу;
- відсутності у матеріалах справи № 910/15750/25 як платіжних документів, якими підтверджується факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом цієї справи Господарським судом міста Києва, так і копій рахунків, якими б підтверджувався факт виникнення у позивача обов`язку з оплати фактично отриманих послуг, що свідчить про недоведеність позивачем понесення ним судових витрат у зв`язку із розглядом цієї справи судом першої інстанції.
Відтак, за твердженнями ТОВ «Оператор ГТС України», враховуючи все зазначене вище, наявні ґрунтовні підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2026 та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у справі № 910/15750/25.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2026 апеляційну скаргу ТОВ «Оператор ГТС України» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Горбасенка П.В., суддів Сковородіної О.М., Колесника Р.М.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 19.03.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Оператор ГТС України» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у справі № 910/15750/25, призначив апеляційну скаргу до розгляду на 15.04.2026, витребував з Господарського суду міста Києва матеріали цієї справи та встановив ТОВ «Газойлтехнопайп» строк для подання до суду у письмовій формі відзиву на апеляційну скаргу.
23.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/15750/25.
01.04.2026, в межах встановленого Північним апеляційним господарським судом строку, від ТОВ «Газойлтехнопайп» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останнє просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «Оператор ГТС України» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у справі № 910/15750/25, а вказані рішення залишити без змін.
Так, мотивуючи свою позицію, беручи до уваги правову позицію Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, наведену у постанові від 18.02.2025 у справі № 910/3385/24, ТОВ «Газойлтехнопайп» зауважує про те, що посилання відповідача на порушення проміжних графіків є хибним з точки зору правового регулювання зобов`язань, оскільки ним не зазначено доказів того, що сторони надали кожному етапу виконання робіт статусу окремого зобов`язання з самостійною відповідальністю.
Крім того позивач наголошує на тому, що аналіз положень ч. 4, 7 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що преюдиційне значення у цій справі можуть мати лише безпосередньо встановлені в іншому судовому рішенні фактичні обставини, які були предметом дослідження суду, зокрема факт укладення договору, факт підписання актів, факт прийняття робіт чи факт вчинення сторонами певних дій, тоді як висновки суду щодо правової природи спірних відносин, належності чи неналежності виконання зобов`язань, правомірності поведінки сторін, а також інші правові висновки не мають преюдиційного значення та підлягають самостійній оцінці судом у межах означеної справи.
Окремо ТОВ «Газойлтехнопайп» зазначає про обставини заявлення позивачем вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат саме за ст. 625 Цивільного кодексу України, позаяк після неправомірного утримання належних йому коштів відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати прийнятих робіт.
Щодо апеляційного оскарження додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «Газойлтехнопайп» зауважило, що доводи скаржника про недостатню деталізацію наданих позивачем доказів понесення відповідних витрат також не заслуговують на увагу, оскільки, як випливає з самої ж апеляційної скарги, ТОВ «Газойлтехнопайп» ще в позовній заяві надало попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на суму 50 000, 00 грн та зазначило перелік робіт адвоката, а згодом подало й відповідні докази на підтвердження цих витрат.
До того ж, за твердженнями позивача, у матеріалах означеної справи міститься заява про подання доказів витрат у порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відтак, враховуючи, зокрема, часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення Господарським судом міста Києва, - останній оцінив обсяг наданих послуг, співмірність витрат, доводи сторін та реалізував дискрецію саме в бік зменшення, а не автоматичного задоволення заяви.
З огляду зазначеного, ТОВ «Газойлтехнопайп» стверджує про обґрунтованість як рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2026, так і додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у справі № 910/15750/25, а отже, про відсутність ґрунтовних підстав для їх скасування.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 15.04.2026, занесеною до протоколу судового засідання від 15.04.2026 у справі № 910/15750/25, оголосив у судовому засіданні перерву до 29.04.2026.
У судове засідання 29.04.2026 з`явився представник відповідача, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги та, відповідно, скасуванні рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2026 і додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у справі № 910/15750/25.
Також у судовому засіданні 29.04.2026 брав участь представник позивача, який підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а відповідні рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає за доцільне зазначити таке.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами цієї справи, 12.12.2022 між ТОВ «Оператор ГТС України» (далі - замовник) та ТОВ «Газойлтехнопайп» (далі - підрядник) було укладено договір № 4600006874, відповідно до п. 1.1 якого підрядник за завданням замовника, відповідно до умов цього договору, зобов`язується на свій ризик надати послуги: послуги з ремонту і технічного обслуговування техніки (ремонт вузлів одоризації газу ГРС Кременчуцького ЛВУМГ та Миколаївського ЛВУМГ) відповідно до вимог чинних нормативних документів і технічної документації, а замовник прийняти і оплатити такі роботи відповідно до умов договору.
Положеннями пп. 1.2, 3.1-3.3, 4.1-4.3, 5.1, 5.2, 10.2, 10.3, 10.12.1, 11.1 спірного договору закріплено, що склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені технічними, якісними та кількісними характеристиками (додаток № 1), договірною ціною (додаток № 2) та графіком виконання робіт (додаток № 3).
Загальна вартість виконуваних робіт становить 53 022 000, 00 грн, в т.ч. ПДВ 20 % 8 837 000, 00 грн. Ціна договору є твердою і не може змінюватися в ході його виконання, якщо інше не передбачено цим договором та чинним законодавством.
Оплата за цим договором проводиться в такому порядку: замовник протягом 30 (тридцяти) календарних днів, але не раніше ніж через 20 (двадцять) календарних днів з моменту прийняття робіт, що підтверджується актами приймання виконаних робіт та довідками про вартість виконаних робіт, перераховує на розрахунковий рахунок підрядника суму вартості прийнятих робіт.
Підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 365 календарних днів з дати укладення цього договору з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником графіку виконання робіт (додаток № 3). Строки виконання робіт можуть бути змінені з внесенням відповідних змін у цей договір у випадках, передбачених чинним законодавством України. Датою закінчення виконаних підрядником робіт вважається дата їх прийняття замовником в порядку, передбаченому розділом 5 договору.
Сторони погодили, що передача виконаних робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін. Акт приймання виконаних робіт та довідку про вартість виконаних будівельних робіт готує підрядник і надає його замовнику не пізніше 25 числа звітного місяця. Разом з актом приймання виконаних робіт підрядник надає замовнику повний комплект виконавчої документації за звітний період, оформленої належним чином, відповідно до вимог чинних нормативних документів у галузі будівництва. Замовник протягом 5 робочих днів перевіряє достовірність отриманих акта приймання виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт в частині фактично виконаних робіт, їх відповідність показникам якості, комплектність виконавчої документації, та, у разі відсутності явних недоліків, підписує його в рамках цього ж строку, або направляє мотивоване заперечення проти такого підписання. При прийманні виконаних робіт замовник може витребувати сертифікати / паспорти на застосовані матеріали, документи, що підтверджують вартість матеріалів, розрахунки та інші витрати та іншу документацію, визначену чинним законодавством.
У випадку несвоєчасного виконання робіт, передбачених графіком виконання робіт (додаток № 3), до підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1 % від вартості робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання робіт, а при порушенні строку виконання робіт більше ніж на 30 календарних днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7 % від вартості несвоєчасно виконаних робіт. Виплата штрафних санкцій, передбачених договором, не звільняє підрядника від обов`язку по відшкодуванню будь-яких збитків, завданих підрядником замовнику.
Замовник має право отримати суму нарахованих штрафних санкцій та збитків, заподіяних невиконанням та / або неналежним виконанням договору підрядником, з сум, які підлягають виплаті підряднику. Оперативно-господарська санкція застосовується до підрядника після того, як він не сплатив у визначений строк штрафні санкції та / або збитки згідно з розрахунком штрафних санкцій та / або збитків, направленого на його адресу. Про застосування оперативно-господарської санкції замовник зобов`язаний письмово повідомити підрядника.
Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє 395 календарних днів. В частині гарантійних зобов`язань договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.
Додатком № 1 до спірного договору сторони погодили технічні вимоги і якісні характеристики, яким зокрема, погоджений перелік робіт, що виконуються при ремонті систем одоризації газу ГРС.
Додатком № 2 до спірного договору сторони погодили договірну ціну у розмірі 53 022 000, 00 грн.
Додатком № 3 до спірного договору сторони погодили графік виконання робіт, яким визначили граничний термін виконання робіт з дати підписання договору, кількість календарних днів:
- розробка, подання на експертизу та отримання результатів експертиз робочої документації - 150 днів;
- виготовлення АКОГ, будівельно-монтажні роботи - 300 днів;
- пусконалагоджувальні роботи - 365 днів.
Додатковою угодою № 1 від 20.11.2023 до спірного договору сторони внесли зміни до договору, а саме п. 3.1 виклали у новій редакції, відповідно до якої загальна вартість робіт за цим договором становить 52 985 936, 42 грн, у тому числі ПДВ 20 % - 8 830 989, 40 грн. Вказаною додатковою угодою сторони також виклали в новій редакції додаток № 1 та додаток № 2.
Як випливає із наявних в матеріалах означеної справи копій акта приймання виконаних будівельних робіт № 16 від 30.11.2023 та акта вартості устаткування до нього на суму 3 229 543, 19 грн, акта приймання виконаних будівельних робіт № 21 від 30.11.2023 та акта вартості устаткування до нього на суму 3 229 543, 19 грн, довідки про вартість виконаних будівельних робіт від 30.11.2023, акта приймання виконаних будівельних робіт № 16 від 13.12.2023 та акта вартості устаткування до нього на суму 107 165, 04 грн, акта приймання виконаних будівельних робіт № 17 від 13.12.2023 та акта вартості устаткування до нього на суму 86 946, 73 грн, акта приймання виконаних будівельних робіт № 18 від 13.12.2023 та акта вартості устаткування до нього на суму 91 782, 60 грн, акта приймання виконаних будівельних робіт № 19 від 13.12.2023 та акта вартості устаткування до нього на суму 92 485, 80 грн, акта приймання виконаних будівельних робіт № 20 від 13.12.2023 та акта вартості устаткування до нього на суму 92 417, 08 грн, довідки про вартість виконаних будівельних робіт від 13.12.2023, акта приймання виконаних будівельних робіт № 22 від 21.12.2023 та акта вартості устаткування до нього на суму 121 820, 10 грн, акта приймання виконаних будівельних робіт № 23 від 21.12.2023 та акта вартості устаткування до нього на суму 115 434, 34 грн, акта приймання виконаних будівельних робіт № 24 від 21.12.2023 та акта вартості устаткування до нього на суму 134 019, 95 грн, акта приймання виконаних будівельних робіт № 31 від 21.12.2023 та акта вартості устаткування до нього на суму 124 155, 68 грн, актів приймання виконаних будівельних робіт № 22/1 від 28.12.2023 на суму 49 885, 32 грн, № 23/1 від 28.12.2023 на суму 49 885, 32 грн, № 24/1 від 28.12.2023 на суму 49 885, 32 грн, № 31/1 від 28.12.2023 на суму 49 885, 32 грн та довідки про вартість виконаних будівельних робіт від 28.12.2023:
- за цими актами підрядник виконав роботи загалом на суму 7 624 854, 98 грн, які прийняті замовником за актами;
- у процесі здійснення робіт за спірним договором відбувалася поетапна здача та приймання виконаних робіт, тоді як кожен з таких етапів сторони оформляли складанням відповідних актів приймання виконаних робіт та довідок про вартість виконаних робіт.
Крім того з долучених до матеріалів цієї справи копій вимог про сплату передбачених п. 10.2 спірного договору штрафних санкцій № ТОВВИХ-23-17527 від 04.12.2023, № ТОВВИХ-23-18452 від 21.12.2023, № ТОВВИХ-23-18815 від 27.12.2023, № ТОВВИХ-24-179 від 04.01.2024, а також повідомлень про застосування оперативно-господарських санкцій № ТОВВИХ-23-17881 від 11.12.2023, № ТОВВИХ-23-18817 від 27.12.2023, № ТОВВИХ-24-180 від 04.01.2024, № ТОВВИХ-24-685 від 15.01.2024 випливає, що:
- 04.12.2023 відповідач звернувся до позивача з письмовою вимогою про сплату 452 136, 04 грн штрафу та 329 413, 40 грн пені за несвоєчасно виконані роботи згідно актів приймання виконаних будівельних робіт від 30.11.2023, у зв`язку із незадоволенням якої до ТОВ «Газойлтехнопайп» було застосовано оперативно-господарську санкцію № ТОВВИХ-23-17881 від 11.12.2023 через утримання коштів у розмірі 781 549, 44 грн;
- 21.12.2023 відповідач звернувся до позивача з письмовою вимогою про сплату 32 955, 81 грн штрафу та 30 131, 02 грн пені за несвоєчасно виконані роботи згідно актів приймання виконаних будівельних робіт від 13.12.2023, у зв`язку із незадоволенням якої до ТОВ «Газойлтехнопайп» було застосовано оперативно-господарську санкцію № ТОВВИХ-23-18817 від 27.12.2023 через утримання коштів у розмірі 63 086, 83 грн;
- 27.12.2023 відповідач звернувся до позивача з письмовою вимогою про сплату 34 680, 11 грн штрафу та 35 670, 97 грн пені за несвоєчасно виконані роботи згідно актів приймання виконаних будівельних робіт від 21.12.2023, у зв`язку із незадоволенням якої до ТОВ «Газойлтехнопайп» було застосовано оперативно-господарську санкцію № ТОВВИХ-24-180 від 04.01.2024 через утримання коштів у розмірі 70 351, 08 грн;
- 04.01.2024 відповідач звернувся до позивача з письмовою вимогою про сплату 2 993, 12 грн пені за несвоєчасно виконані роботи згідно актів приймання виконаних будівельних робіт від 28.12.2023, у зв`язку із незадоволенням якої до ТОВ «Газойлтехнопайп» було застосовано оперативно-господарську санкцію № ТОВВИХ-24-685 від 15.01.2024 через утримання коштів у розмірі 2 993, 12 грн.
До того ж місцевий господарський суд встановив, що укладений між ТОВ «Оператор ГТС України» та ТОВ «Газойлтехнопайп» спірний договір за своєю правовою природою є договором підряду, який регулюється приписами глави 61 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 837, ч. 1 ст. 875 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
За договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
У розумінні ст. 875 ЦК України основним предметом договору будівельного підряду є результат будівельних робіт - завершений будівництвом об`єкт або закінчені будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації на замовлення замовника, а не процес виконання робіт чи діяльність підрядника на створення об`єкта та його здачу. Додатковим предметом будівельного підряду можуть бути нерозривно пов`язані із місцезнаходженням об`єкта проектні та пошукові роботи щодо розробки за завданням замовника проектної або іншої технічної документації та / або виконання пошукових робіт.
Така правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/22058/17, від 24.01.2020 у справі № 910/3362/18, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 911/2076/18, від 12.09.2019 у справі № 911/2360/18, від 25.02.2020 у справі № 910/3920/18.
Як встановлено судом першої інстанцій, основним зобов`язанням підрядника за спірним договором є надання передбачених у п. 1.1 вказаного договору послуг з ремонту і технічного обслуговування техніки (ремонт вузлів одоризації газу ГРС Кременчуцького ЛВУМГ та Миколаївського ЛВУМГ), тоді як, з урахуванням додатків до договору, умовами останнього також визначено й інші обов`язки підрядника у межах основного зобов`язання, зокрема, розробка, подання на експертизи та отримання результатів експертиз робочої документації, виготовлення АКОГ, будівельно-монтажні роботи, пусконалагоджувальні роботи.
Отже, проаналізувавши передбачені у спірному договорі зобов`язання підрядника, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що основним зобов`язанням підрядника є виконання усіх передбачених спірним договором робіт, завершальною стадією яких є пусконалагоджувальні роботи, а результат підрядних робіт, зважаючи на предмет договору, - це закінчені роботи з ремонту відповідно до такого договору.
За змістом ст. 13, 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 846 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
Як випливає із матеріалів цієї справи, сторони у спірному договорі визначили кінцевий строк виконання позивачем усіх передбачених договором робіт - протягом 365 календарних днів з дати укладення цього договору.
Крім того додатком № 3 до спірного договору сторони визначили строки виконання робіт, відповідно до якого підрядник зобов`язався виконати роботи з розробки, подання на експертизи та отримання результатів експертиз робочої документації - протягом 150 днів, виготовлення АКОГ, будівельно-монтажні роботи - 300 днів, а пусконалагоджувальні роботи - 365 днів.
Місцевим господарським судом встановлено, що відповідно до наявних в матеріалах справи акта приймання виконаних будівельних робіт № 16 від 30.11.2023 та акта вартості устаткування до нього на суму 3 229 543, 19 грн, акта приймання виконаних будівельних робіт № 21 від 30.11.2023 та акта вартості устаткування до нього на суму 3 229 543, 19 грн відповідні роботи за спірним договором було виконано позивачем протягом 365 календарних днів з дати підписання договору, тобто до 12.12.2023.
За висновком Господарського суду міста Києва виконання робіт за іншими актами приймання виконаних робіт є простроченим зі сторони позивача з 13.12.2023.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про відсутність підстав для утримання відповідачем, відповідно до п. 10.12.1 спірного договору, штрафних санкцій у загальному розмірі 914 987, 35 грн, однак, відповідно, й про наявність підстав для застосування до ТОВ «Газойлтехнопайп» оперативно-господарської санкції щодо утримання грошових коштів у розмірі 2 993, 12 грн.
В розрізі наведеного висновку колегія суддів вважає за необхідне зауважити таке.
Як було зазначено вище, положеннями п. 10.12.1 спірного договору закріплено, що замовник має право отримати суму нарахованих штрафних санкцій та збитків, заподіяних невиконанням та / або неналежним виконанням договору підрядником, з сум, які підлягають виплаті підряднику. Оперативно-господарська санкція застосовується до підрядника після того, як він не сплатив у визначений строк штрафні санкції та / або збитки згідно з розрахунком штрафних санкцій та / або збитків, направленого на його адресу.
Отже, застосуванню передбачених п. 10.12.1 спірного договору оперативно-господарських санкцій передує несплата підрядником штрафних санкцій та збитків, заподіяних невиконанням та / або неналежним виконанням такого договору.
Так, п. 10.2 спірного договору передбачено, що у випадку несвоєчасного виконання робіт, передбачених графіком виконання робіт (додаток № 3), до підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1 % від вартості робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання робіт, а при порушенні строку виконання робіт більше ніж на 30 календарних днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7 % від вартості несвоєчасно виконаних робіт.
Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у разі стягнення неустойки (пені, штрафу).
Приписами ч. 1 ст. 549, ч. 2 ст. 883 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
За невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.
Судова колегія зазначає, що «несвоєчасно виконані роботи» не є тотожним поняттям до «несвоєчасне виконання окремих етапів робіт».
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 25.02.2020 у справі № 911/2309/18 зазначив, що за загальним правилом неустойка (штраф, пеня) за порушення строків виконання підрядних робіт застосовується у разі прострочення підрядником виконання підрядних робіт в цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт, зокрема і тих, які стосуються виконання підрядником підготовчих робіт в межах основного зобов`язання, за відсутності прямої вказівки в умовах договору про можливість застосування неустойки щодо порушення строків виконання окремих етапів робіт.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 910/4235/20 викладена подібна правова позиція, згідно з якою у підрядних правовідносинах відповідальність підрядника у виді штрафних санкцій настає у разі прострочення виконання ним підрядних робіт у цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання.
Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання позивачем етапів робіт, приймання-передача яких є певним етапом надання послуг з ремонту і технічного обслуговування техніки, чи прострочення послідовності виконання робіт, об`єднаного в етапи, за кожним із цих етапів, за договором в цілому, не узгоджується з положеннями ст. 61 Конституції України щодо неможливості подвійного притягнення до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.
Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19.
Відтак в контексті наведеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідальність підрядника за умовами п. 10.2 спірного договору у виді штрафних санкцій (пені, штрафу) настає у разі прострочення виконання позивачем підрядних робіт (передбачених графіком виконання робіт) у цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання.
Водночас судова колегія відхиляє доводи скаржника про правомірність нарахування ним санкцій за порушення позивачем строків виконання окремих етапів робіт, адже такої умови п. 10.2 спірного договору не містить. 
З огляду на викладене місцевий господарський суд дійшов обґрунтованих висновків про те, що прострочення позивачем у виконанні зобов`язань за спірним договором починається з наступного дня за днем закінчення виконання всіх робіт за договором, тобто із 13.12.2023, відтак, відповідно, саме із цієї дати виникає право відповідача на нарахування пені та штрафу.
Таким чином, оскільки позивачем частково виконано обумовлені спірним договором роботи в строк, встановлений таким договором, а умовами останнього не передбачена можливість нарахування штрафу, пені за прострочення виконання окремих етапів робіт, - ТОВ «Оператор ГТС України» безпідставно застосувало до ТОВ «Газойлтехнопайп» оперативно-господарські санкції № ТОВВИХ-23-17881 від 11.12.2023, № ТОВВИХ-23-18817 від 27.12.2023, № ТОВВИХ-24-180 від 04.01.2024 у загальному розмірі 914 987, 35 грн.
Поряд з тим колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на преюдиційність наведених у постанові Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 у справі № 910/6307/24 обставин.
Так, відповідно до ч. 4, 7 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.
Обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19.
Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Такий висновок наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 02.11.2021 у справі № 917/1338/18.
Відтак, не мають преюдиційного значення мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційними обставинами можуть бути саме юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими пов`язується виникнення юридичних наслідків та щодо наявності або відсутності яких виник спір.
Таким чином викладені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 у справі № 910/6307/24 висновки як щодо обов`язку підрядника виконати окремі види робіт у відповідний строк, так і щодо юридичної природи спірного договору є його правовою оцінкою, яка, з огляду на викладене вище, не є обов`язковою ані для суду першої, ані для суду апеляційної інстанцій, отже, не має преюдиційного значення для означеної справи.
Зважаючи на встановлені фактичні обставини, положення законодавства, умови укладеного між сторонами у справі спірного договору, перевіривши розрахунок заявленого до стягнення розміру пені, судова колегія дійшла висновку про законність рішення Господарського суду міста Києва також в частині того, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені належить задовольнити частково - у розмірі 16 744, 27 грн.
Приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Верховним Судом неодноразово наголошено, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).
Визначене ч. 2 ст. 625 ЦК України право стягнення трьох процентів річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси, тоді як позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2023 у справі № 921/94/21.
Відтак, враховуючи викладені вище положення чинного законодавства, суд першої інстанції, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 53 582, 82 грн та 184 228, 54 грн відповідно.
В розрізі наведеного висновку апеляційним судом враховано доводи ТОВ «Оператор ГТС України» стосовно, на його думку, безпідставного нарахування відсотків річних та інфляційних втрат до моменту скасування оперативно-господарських санкцій, проте, беручи до уваги положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, судова колегія вважає за доцільне зауважити, що обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце зі спливом тридцятиденного строку з моменту прийняття робіт згідно відповідних актів приймання виконаних робіт.
Отже, підсумовуючи викладене в сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог у цій справі.
Таким чином, надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо, так і в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог та часткове задоволення позову, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції судова колегія не вбачає.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На переконання колегії суддів, зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції свідчить про дослідження наявних у справі доказів та встановлення судом обставин, що входять до предмета доказування у цій справі, а доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судом при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками суду, які покладені в основу оскаржуваного судового рішення у цій справі.
Незгода скаржника з рішенням місцевого господарського суду або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішенні, не свідчать про його незаконність.
За таких обставин, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судом фактичних обставин справи та в межах наведених у апеляційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, судова колегія дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги та про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Згідно із ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, - його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України»).
При оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).
Під час ухвалення цієї постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржника, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що останні були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк вони висновків суду не спростовують та, з урахуванням всіх обставин цієї справи, встановлених судом, не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
Стосовно ж доводів ТОВ «Оператор ГТС України» в частині оскарження додаткового рішення колегія суддів зазначає таке.
Приписами ст. 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За приписами ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Колегія суддів звертає увагу сторін на те, що відшкодування судових витрат не є додатковим заходом відповідальності чи штрафними санкціями.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями ч. 1 ст. 124, ч. 2, 3 ст. 126, ч. 5 ст. 129 ГПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Як випливає з матеріалів означеної справи, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «Газойлтехнопайп» подано до суду копії договору про надання правової допомоги № 17.10-1 від 17.10.2023, додаткової угоди № 01/12-1 від 01.12.2025 до договору про надання правової допомоги, акта приймання-передачі № 17/02 від 17.02.2026 до додаткової угоди № 01/12-1 до договору про надання правової допомоги. Також в матеріалах цієї справи міститься ордер та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Місцевим господарським судом встановлено, що 17.10.2023 між ТОВ «Газойлтехнопайп» (далі - клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Синегор» (далі - об`єднання) укладено договір про надання правової допомоги № 17.10-1 (далі - договір), за умовами якого об`єднання зобов`язується надати клієнту правову (професійну правничу) допомогу, а клієнт зобов`язується прийняти надану правову (професійну правничу) допомогу і оплатити її на погоджених сторонами умовах.
Згідно із п. 1.2 договору обсяг і вид правової допомоги за цим договором:
Представництво клієнта у Господарському суді міста Києва, Північному апеляційному господарському суді, Касаційному господарському суді у складі Верховного суду у справах за позовами Товариства з обмеженою відповідальністю «Газойлтехнопайп» (код 40228402) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор ГТС України» (код 42795490) про стягнення грошових коштів, внаслідок неправомірного стягнення суми банківських гарантій.
Конкретні спори, в рамках яких клієнту надається правова допомога визначаються у додатках (додаткових угодах) до цього договору.
Додатковою угодою № 01/12-1 від 01.12.2025 до договору про надання правової допомоги № 17.10-1 від 17.10.2023 сторони погодили надання клієнту правової (професійної правничої) допомоги в такому обсязі: - представництво інтересів клієнта у Господарському суді міста Києва, Північному апеляційному господарському суді з скасування оперативно-господарських санкцій № ТОВВИХ-23-17881 від 11.12.2023, № ТОВВИХ-23-18817 від 27.12.2023, № ТОВВИХ-24-180 від 04.01.2024, № ТОВВИХ-24-685 від 15.01.2024 у загальному розмірі 917 980, 47 (дев`ятсот сімнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень 47 копійок), що застосовані Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» за договором № 4600006874 від 12 грудня 2022 року; - стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» 917 980, 47 (дев`ятсот сімнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень 47 копійок), а також пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань.
Положеннями п. 2 додаткової угоди № 01/12-1 від 01.12.2025 клієнт та об`єднання погодили вартість правової допомоги та її розрахунок в суді першої інстанції: вироблення та узгодження правової позиції по справі, підбір актуальної судової практики, кваліфікація спірних правовідносин, вивчення документів по суті спору, написання позовної заяви та відповіді на відзив, представництво інтересів клієнта у Господарському суді міста Києва під час здійснення господарського судочинства, - усе вартістю 50 000, 00 грн.
Відповідно до наявного в матеріалах справи акта приймання-передачі № 17/02 від 17.02.2026 до додаткової угоди № 01/12-1 до договору про надання правової допомоги № 17.10-1 від 17.10.2023:
- Адвокатське об`єднання «Синегор» надало, а клієнт прийняв належним чином надану правову допомогу згідно умов додаткової угоди № 01/12-1 від 01.12.2025 до договору про надання правової допомоги № 17.10-1 від 17.10.2023 в частині п.п. 1 п. 2 додаткової угоди, а саме: вироблення та узгодження правової позиції по справі, підбір актуальної судової практики, кваліфікація спірних правовідносин, вивчення документів по суті спору, написання позовної заяви та відповіді на відзив, представництво інтересів клієнта у Господарському суді міста Києва під час здійснення господарського судочинства;
- правова (професійна правнича) допомога надана у відповідності із додатковою угодою № 01/12-1 від 01.12.2025 до договору про надання правової допомоги № 17.10-1 від 17.10.2023;
- загальна вартість наданої правової (професійної правничої допомоги) становить 50 000, 00 (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).
За правилами ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Приписами ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia)).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Тобто в цілому нормами процесуального та матеріального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, додаткова постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.04.2021 у справі № 922/2321/20).
Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї, по суті, додатковий спосіб отримання доходу.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22.
Принагідно слід зазначити, що надмірна деталізація виконаної адвокатом роботи задля досягнення певної процесуальної дії в межах виконання договору про надання правничої допомоги не є підставою для формування завищеної вартості таких послуг при її стягненні зі сторони, на користь якої рішення не винесено.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 виснувала, що у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis vs. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, з урахуванням практики ЄСПЛ, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження та оцінки доказів за правилами ст. 86, 210 ГПК України.
Також слід наголосити, що при розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що справа не є складною, не потребує дослідження великої кількості доказів, розрахунки сум боргу, пені, інфляційних втрат та 3 % річних не є складними, судова практика з аналогічних справ є сталою.
На переконання судової колегії, місцевий господарський суд, оцінивши заяву ТОВ «Газойлтехнопайп» про ухвалення додаткового рішення, документи щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу, його витрати, з урахуванням усіх аспектів справи, виходячи з наведених вище критеріїв, їх оцінки, та керуючись ч. 4 ст. 126 ГПК України, дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в сумі 35 000, 00 грн, оскільки стягнення таких витрат відповідає критеріям розумності, необхідності, співрозмірності та справедливості.
Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду скаржника з висновками суду щодо розподілу судових витрат, проте по суті їх не спростовують, як наслідок, підстав для скасування чи зміни судового рішення не містять, відтак визнаються судом апеляційної інстанції юридично неспроможними.
За таких обставин судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому додаткове рішення місцевого господарського суду в означеній справі відповідає чинному законодавству України, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Однією з засад здійснення господарського судочинства відповідно до ст. 2 ГПК України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Приписами п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 86 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За приписами ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В розрізі наведених норм судова колегія зазначає, що скаржником не доведено, а апеляційним судом не встановлено підстав для скасування як рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, так і додаткового рішення Господарського суду міста Києва про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 35 000, 00 грн, відтак оскаржувані відповідні рішення належить залишити без змін.
У зв`язку із залишенням без змін рішень місцевого господарського суду, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України, судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги покладаються судом на скаржника.
Керуючись ст. 129, 236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2026 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у справі № 910/15750/25 залишити без змін.
3. Покласти витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на скаржника.
4. Повернути матеріали справи до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 30.04.2026.

Головуючий суддя П.В. Горбасенко 

Судді О.М. Сковородіна

Р.М. Колесник