СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2026 року Справа № 480/10254/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Соп`яненка О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/10254/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Міністерства внутрішніх справ України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:
- визнати протиправною відмову головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві в особі ліквідаційної комісії, оформлену листом № 1/713-Аз від 02.08.2024, у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи, що настала внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби;
- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві в особі ліквідаційної комісії подати до Міністерства внутрішніх справ України документи для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомога у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок каліцтва, отриманого під час виконання службових обов`язків у зв`язку з аварією на ЧАЕС, відповідно до Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-ХІІ та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850;
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок каліцтва, отриманого під час виконання службових обов`язків у зв`язку з аварією на ЧАЄС у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-ХІІ та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проходив службу в органах внутрішніх України у період з 17.05.1983 по 11.05.2001. Вказує, згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 795818 (а.с. 19-20) ОСОБА_1 з 05.10.2021 довічно встановлена ІІ група інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. 
З метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок каліцтва, отриманого під час виконання службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, позивач звертався до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в м.Києві з відповідною заявою, однак листом від 02.08.2024 №1/713-Аз Головне управління МВС України в місті Києві повідомило позивача, про відсутність підстав для призначення та виплати такої допомоги. 
Не погоджуючись із відмовою відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалою суду від 02.12.2024 позовну заяву було прийнято до розгляду відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
Від представника Міністерства внутрішніх справ України надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що матеріали щодо нарахування та призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 до МВС України не надходили. Таким чином, на думку представника, позивачем не доведено існування факту порушення чинного законодавства та його законних прав та охоронюваних законом інтересів з боку Міністерства внутрішніх справ України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
У поданому відзиві представник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві зазначив, що докази протиправної бездіяльності ГУМВС України в місті Києві, яка виражається у формі відмови від призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи, яка йому встановлена з 05.10.2021, в матеріалах справи відсутні. Позивачу надані відповідні роз`яснення з посиланням на норми права, що відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян». Іншою інформацією, крім тієї яка зазначена у відповіді, ліквідаційна комісія не володіє.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх України у період з 17.05.1983 по 11.05.2001, що підтверджується відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.26-29).
Позивач виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків на ЧАЕС у 1986 році 1 категорії серія НОМЕР_2 (а.с.8)
Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 795818 (а.с. 19-20) ОСОБА_1 з 08.10.2021 довічно встановлена ІІ група інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, ступінь втрати працездатності - 80%.
З метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок каліцтва, отриманого під час виконання службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, позивач звертався до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в м.Києві з відповідною заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
Листом від 02.08.2024 №1/713-Аз (а.с.30-31) Головне управління МВС України в місті Києві повідомило позивача, що оскільки посада позивача, а саме прапорщик внутрішньої служби, належали до категорії осіб начальницького складу державної пожежної охорони і не належали до категорії працівників міліції, тому норми Закону України "Про Національну поліцію" та постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" від 21.10.2015 № 850 не можуть бути поширені.
Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини з приводу виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва, інвалідності працівника міліції регулювалися Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-XII (далі - Закон № 565-XII).
Згідно з частиною 6 статті 23 Закону № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, зокрема, 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності ІІ групи, у порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
З 07.11.2015 Закон № 565-XII втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).
Відповідно до абзацу третього пункту 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
Таким чином, норми статті 23 Закону № 565-XII мають переважаючу дію, а колишні працівники міліції мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням їм інвалідності на підставі цього Закону в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
На реалізацію вимог статті 23 Закону № 565-XII постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі Порядок № 850), який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з підпунктом 2 пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності ІІ групи.
Перелік документів, які подаються працівником міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, визначений у пункті 7 Порядку № 850.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, або керівник уповноваженої установи МВС подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, а також висновок щодо виплати грошової допомоги.
Згідно з пунктом 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Пунктом 14 Порядку № 850 встановлено вичерпний перелік підстав, за яких призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, а саме якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
Як встановлено судом, на звернення позивача із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому другої групи інвалідності, що настала внаслідок каліцтва, отриманого під час виконання службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Головне управління МВС України в місті Києві листом від 02.08.2024 № 1/713-Аз повернуло подані документи без направлення їх до МВС України для вирішення питання по суті.
Підставою для повернення документів Головне управління МВС України в місті Києві зазначило те, що посада позивача прапорщик внутрішньої служби належала до категорії осіб рядового складу державної пожежної охорони, а не до категорії працівників міліції, у зв`язку з чим, на думку відповідача, положення Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку № 850 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Оцінюючи вказані доводи, суд зазначає наступне.
Статтею 17 Закону України "Про пожежну безпеку" передбачено, що спеціальні звання внутрішньої служби присвоюються відповідно до чинного законодавства особам рядового та начальницького складу державної пожежної охорони.
Згідно з частиною 1 статті 20 Закону України "Про пожежну безпеку" порядок та умови проходження служби в державній пожежній охороні регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114.
Відповідно до пункту 1 зазначеного Положення до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.
Пунктом 2 Положення передбачено, що спеціальне звання прапорщик внутрішньої служби є рівнозначним спеціальному званню старшина міліції.
Крім того, суд зазначає, що указом Президента України від 27 січня 2003 року № 47/2003 "Про заходи щодо вдосконалення державного управління в сфері пожежної безпеки, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій" органи і підрозділи Державної пожежної охорони виведені зі складу МВС і передані до складу МНС України у 2003 році.
Отже, до 2003 року підрозділи Державної пожежної охорони перебували у складі МВС.
У рішенні Конституційного суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень частини шостої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини сьомої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа щодо права на пільги) Конституційний суд зазначив, що служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Матеріалами справи підтверджується, а сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 був звільнений 11.05.2001 з посади командира відділення водія Державної пожежно-рятувальної частини-27 у званні прапорщика внутрішньої служби.
Отже, позивач на час звільнення зі служби 11.05.2001 належав до працівників міліції, що вказує безпідставність тверджень відповідачів стосовно нерозповсюдження на спірні правовідносини статті 23 Закону України "Про міліцію" № 565-ХІІ внаслідок відсутності спеціального звання міліції у позивача.
Висновки аналогічного характеру викладено у постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 440/1389/19, від 08.12.2021 у справі №580/1204/19, які в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України враховуються судом під час прийняття цього рішення.
Разом з тим, визначальним у цій справі є те, що висновок Головного управління МВС України в місті Києві про непоширення на спірні правовідносини положень статті 23 Закону України "Про міліцію" № 565-ХІІ з підстав відсутності у позивача спеціального звання міліції фактично стало підставою для самостійного вирішення питання щодо наявності або відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги.
Водночас такі повноваження Порядком № 850 на Головне управління МВС України в місті Києві не покладені.
Відповідно до пунктів 8 та 9 Порядку № 850 на керівника органу внутрішніх справ покладено обов`язок направити до МВС України документи разом із висновком щодо виплати грошової допомоги, тоді як оцінка правових підстав для її призначення, перевірка наявності права на отримання такої допомоги, а також прийняття рішення про її призначення або відмову у призначенні належать до виключної компетенції МВС України.
Отже, саме Міністерство внутрішніх справ України є уповноваженим суб`єктом владних повноважень, на який покладено обов`язок вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги на підставі документів, поданих заявником та направлених керівником відповідного органу внутрішніх справ у порядку, встановленому Порядком № 850.
Таким чином, повернувши документи позивача без їх направлення до Міністерства внутрішніх справ України та фактично надавши правову оцінку наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві діяло поза межами наданих йому повноважень та не у спосіб, визначений Порядком № 850.
За наведених обставин, відмова Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи, що настала внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби, оформлена листом від 02.08.2024 № 1/713-Аз, є протиправною.
Обираючи належний спосіб захисту суд враховує, що позивачем заявлено позовні вимоги про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок каліцтва, отриманого під час виконання службових обов`язків у зв`язку з аварією на ЧАЕС, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-ХІІ та Порядку № 850.
Однак, суд враховує, що на момент розгляду справи Міністерством внутрішніх справ України не приймалося рішення щодо призначення або відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки документи позивача не були направлені до МВС України у порядку, визначеному пунктами 8 та 9 Порядку № 850. Водночас, як уже зазначалося, вирішення питання про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, перевірка поданих документів та прийняття відповідного рішення належать до виключної компетенції Міністерства внутрішніх справ України. 
З огляду на викладене, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві в особі ліквідаційної комісії повторно розглянути подані позивачем документи щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок каліцтва (захворювання), пов`язаного з виконанням службових обов`язків під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та за результатами такого розгляду прийняти рішення відповідно до вимог Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ і Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850, з урахуванням висновків суду.
Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання щодо розподілу судових витрат у даній справі щодо судового збору не вирішується. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Міністерства внутрішніх справ України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві в особі ліквідаційної комісії, оформлену листом від 02.08.2024 № 1/713-Аз, у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому другої групи інвалідності, що настала внаслідок каліцтва (захворювання), пов`язаного з виконанням службових обов`язків під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві в особі ліквідаційної комісії (вул. Володимирська, 15, м. Київ, Київська область, 01601, код ЄДРПОУ 08592201) повторно розглянути документи щодо призначення та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому другої групи інвалідності, що настала внаслідок каліцтва (захворювання), пов`язаного з виконанням службових обов`язків під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та за результатами такого розгляду прийняти рішення відповідно до вимог Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ і Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850, з урахуванням висновків суду. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   О.В. Соп`яненко