Справа № 530/1937/23
Провадження № 2/638/742/26
РІШЕННЯ
Іменем України
04 червня 2026 року       м. Харків
Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді      Шишкіна О.В.,
за участю секретаря судового засідання   Лозової А.О.,
за участю позивача       ОСОБА_1 ,
представника відповідача – адвоката    Коновал А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Харківської державної академії культури про захист честі, гідності та ділової репутації відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської державної академії культури про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, в якому просить визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, розповсюджену посадовими особами Харківської державної академії культури, а саме: інформацію, розповсюджену деканом факультету ОСОБА_2 під час телефонної розмови з позивачем; інформацію, зазначену у листі №01-03-393 від 22.08.2022 року «Відповідь на депутатське звернення»; інформацію, розповсюджену на засіданні кафедри, на якій зазначено, що умови контракту за період 2021-2022 навчального року визнано такими, що не виконані у повному обсязі; зобов`язати Харківську державну академію культури вибачитися перед ОСОБА_1 шляхом направлення йому відповідного письмового звернення та розміщення на власному веб-сайті листа із спростуванням поширеної недостовірної інформації; стягнути з Харківської державної академії культури на користь ОСОБА_1 кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 350 000,00 грн.
В обґрунтування позову зазначає, що він працював на кафедрі телерепортерської майстерності Харківської державної академії культури, з листопада 2015 року вступив до докторантури, почав писати дисертацію. З 2016 по 2021 роки він був військовослужбовцем за контрактом ЗСУ. Після повернення до вузу його було забезпечено навантаженням на 0,5 робочого дня. Під час навчального процесу 14.05.2022 року завідуюча кафедри йому повідомила, що на наступний рік він буде забезпечений навантаженням на 0,25 ставки. Він звернувся до декана ОСОБА_2 , яка у телефонному режимі почала його принижувати. Він розмовляв на гучному режимі, записав розмову, яку чула і його дружина ОСОБА_3 . На засіданні кафедри, де він не був присутній, завідуюча кафедри повідомляла присутнім, що у позивача недостатня кваліфікація. Він вирішив звернутися до депутата обласної ради ОСОБА_4 , яка написала відповідне звернення до навчального закладу. ХДАК у відповіді №01-03-393 від 22.08.2022 року депутату була надана неправдива інформація щодо його роботи у навчальному закладі. У результаті всіх цькувань у позивача погіршився стан здоров`я, він був вимушений звертатися до лікаря та лікуватися за кордоном. Просить визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, розповсюджену посадовими особами Харківської державної академії культури інформацію, розповсюджену деканом факультету ОСОБА_2 під час телефонної розмови з ним, інформацію, зазначену у листі №01-03-393 від 22.08.2022 року «Відповідь на депутатське звернення», інформацію, розповсюджену на засіданні кафедри, на якій зазначено, що умови контракту за період 2021-2022 навчального року визнано такими, що не виконані у повному обсязі.
Просить суд зобов`язати Харківську державну академію культури вибачитися перед ОСОБА_1 шляхом направлення йому відповідного письмового звернення та розміщення на власному веб-сайті листа із спростуванням поширеної недостовірної інформації.
Просить стягнути з відповідача на його користь кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) гривень. Стягнути з відповідача понесені судові витрати.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, підтримав свій відзив.
У відзиві, зокрема, зазначив, що позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на фактах, підтверджених належними доказами, не містять складу правопорушення, необхідного для притягнення до відповідальності за ст. ст. 277, 297, 299 ЦК України. На підставі ст. 23, 1167 ЦК України вважає відсутніми як сам факт шкоди, так і юридичні підстави для її відшкодування. Позивачем не доведено, як саме, у який спосіб, постраждала його ділова репутація. Незрозуміло, з яких міркувань виходив позивач, коли оцінила моральну шкоду в 350 000,00 грн. Вважає, що позовні вимоги є надуманими, непідтвердженими доказами, такими, що виникли через незгоду позивача із звільненням, прохає відмовити у позові повністю. 
Заслухавши позивача, представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку про наступне.
Наказом №133-к від 02.11.2015 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду доцента кафедри телерепортерської майстерності Харківської державної академії культури на 0,5 робочого дня та укладено контракт до 30.06.2017 року.
Наказом №115-к від 27.06.2022 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади 30.06.2022 року за п. 2 ст. 36 КЗпП України (закінчення строку трудового договору). 
Під час судового розгляду позивач надав пояснення щодо проходження ним трудової діяльності в Академії, взаємовідносин із керівництвом закладу освіти, оцінки професійної діяльності окремих працівників Академії, обставин не продовження трудових відносин, проходження військової служби та інших подій, які, на його думку, мають значення для вирішення спору.
Предметом розгляду є виключно питання наявності або відсутності факту поширення відповідачем недостовірної інформації щодо позивача, а не перевірка законності кадрових рішень відповідача, оцінка діяльності посадових осіб Академії або правомірність припинення трудових відносин між сторонами.
Фактично пояснення позивача були спрямовані на висловлення незгоди з кадровими рішеннями відповідача, оцінкою результатів його професійної діяльності та обставинами припинення трудових відносин.
Більшість наведених позивачем тверджень містять його особисті припущення, суб`єктивне сприйняття подій та власні оцінки дій працівників Академії, що саме по собі не може свідчити про факт поширення відповідачем недостовірної інформації.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 є дружиною позивача.
Свідок не повідомила суду жодних відомостей щодо безпосереднього поширення відповідачем недостовірної інформації, її змісту, способу поширення або конкретних негативних наслідків для честі, гідності чи ділової репутації позивача.
За таких обставин суд приходить до висновку, що показання свідка мають переважно похідний характер та не підтверджують обставин, які входять до предмета доказування у даній справі.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. 
Нормативне положення даної конституційної норми є фундаментом для захисту честі, гідності та ділової репутації.
Згідно ч. 1 - 3 ст. 297 Цивільного кодексу України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. 
Відповідно до ч. 1 – 2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Відповідно до ч. 4, 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). 
Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України (435-15) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Недостовірна інформація — це відомості що не відповідають дійсності.
Недостовірною інформацією в контексті ст. 277 ЦК України можна вважати такі відомості: 1) що були розповсюджені за відсутності достовірних та належних доказів; 2) негативно впливають на честь, гідність та ділову репутацію особи; 3) щодо них не сплив строк позовної давності, встановлений п. 2 ч. 2 ст. 258 ЦК України, та відсутні поважні причини для поновлення такого строку. 
Відсутність хоча б одного із вищенаведених елементів позбавляє особу права посилатись на те, що негативна інформація, поширена про неї, є недостовірною. Кожен з цих елементів недостовірної інформації потребує окремого доказування у позовній заяві.
Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Судом встановлено, що підставою для звернення до суду став, зокрема, лист Харківської державної академії культури від 22 серпня 2022 року №01-03-393, наданий у відповідь на депутатське звернення.
Із змісту зазначеного документа вбачається, що у ньому наведено інформацію щодо проходження позивачем ОСОБА_1 трудової діяльності в Академії, укладення та продовження строкових трудових договорів, результатів роботи кафедри, виконання умов контракту та обставин припинення трудових відносин.
Судом встановлено, що наведені у листі відомості ґрунтуються на документах кадрового обліку, наказах, рішеннях кафедри та інших офіційних документах відповідача.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що викладені у листі відомості є недостовірними, перекрученими або такими, що не відповідають фактичним обставинам.
Сам по собі факт незгоди позивача зі змістом листа не свідчить про недостовірність викладених у ньому відомостей.
Крім того, суд враховує, що лист №01-03-393 був підготовлений на виконання депутатського звернення та в межах компетенції Харківської державної академії культури.
Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово зазначав, що звернення до компетентного органу та надання відповіді в межах наданих законом повноважень саме по собі не є поширенням недостовірної інформації в розумінні статті 277 ЦК України, оскільки є реалізацією передбаченого законом права та виконанням покладеного законом обов`язку.
Щодо інформації, розповсюдженої деканом факультету ОСОБА_2 під час телефонної розмови з позивачем та інформації, розповсюдженої на засіданні кафедри, на яку посилається позивач, суд, дослідивши надані докази, не знаходить підстав визнати її недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .
Згідно зі ст. 31 Закону України «Про інформацію» у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду. 
У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. 
Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають доведенню: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; вини останнього в її заподіянні.
Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17).
Конституцією України в ст. 3 закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. А в силу ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах.
У відповідності зі ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно з ч.1 ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
У відповідності до глави 22 ЦК України до особистих немайнових прав включені, зокрема, право на повагу до гідності та честі (стаття 297) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299). Гідність та честь фізичної особи, її ділова репутація є недоторканими (згідно із частиною другою статті 297 та частиною першою статті 299 ЦК України).
В свою чергу ст.34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Разом з тим відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно зі ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Таким чином, згідно з ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так як позивачем у судовому засіданні не доведено поширення відносно нього відповідачем недостовірної інформації, що ображає його честь і гідність та не вказує на протиправну поведінку відповідача, яка призвела до душевних страждань позивача і заподіяння йому моральної шкоди, суд приходь до висновку про наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно зі ст. 31 Закону України «Про інформацію» у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду. 
У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. 
Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають доведенню: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; вини останнього в її заподіянні.
Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимог про визнання інформації недостовірною та її спростування, правові підстави для її задоволення також відсутні.
За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність передбаченого законом юридичного складу правопорушення, необхідного для задоволення позову, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають. 
У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 68 Конституції України, ст. ст. 16, 277, 297, 299 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 76, 77, 81, 141, 175 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні позовної заяви  ОСОБА_1 до Харківської державної академії культури про захист честі, гідності та ділової репутації відшкодування моральної шкоди – відмови.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник відповідача: Коновал Артем Миколайович, адреса: 61057, м. Харків, Бурсацький узвіз, 4. 

Головуючий: суддя     О.В. Шишкін