КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/2267/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області форми “Ф” від 25.06.2025: 
- №0334063-2407-1123- НОМЕР_1 в сумі 325918,40 грн;
- №0334065-2407-1123 в сумі 121921,20 грн;
- №0334066-2407-1123 в сумі 83112,60 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що відповідно до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючим органом нараховано позивачу податкові зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . Вказує, що об`єкти нерухомого майна які належали ОСОБА_1 відносяться до об`єктів фізичної особи, які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД з урахуванням Класифікатора ДК 016-2010, та мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, володіють та використовують будівлі, споруди, віднесені до класу “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) Класифікатора ДК 018-2000, які відносяться до сільськогосподарських товаровиробників згідно з п.п. “ж” п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ та використовуються за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського виробництва, відтак вважає, що ОСОБА_1 повинен бути звільнений від сплати податку на нерухоме майно. Зазначає, що позивач як фізична особа громадянин веде сільськогосподарську діяльність, а саме вирощує та зберігає зернові культури для власних потреб і реалізації. Крім того, належні ОСОБА_1 будівлі (склади) використовувалися безпосередньо для зберігання зерна, не здавалися в оренду та не використовувалися для інших видів діяльності. Позивач вважає, що оскільки вказане нерухоме майно є будівлею сільськогосподарського призначення та використовується безпосередньо у його сільськогосподарській діяльності, то, як наслідок, не є об`єктом оподаткування згідно з підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.04.2026 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, на 14.05.2026 призначено підготовче засідання. (а.с.71). 
Представником відповідача подано до суду відзив на адміністративний позов (а.с.74-77), у якому позов не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити та зазначає, що позивач як власник об`єктів нерухомого майна має обов`язок зі сплати податку на нерухоме майно. Вказує, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 має у власності наступне нерухоме майно: комплекс будівель, площею 1170,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ; нежитлова будівля, площею 1717,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; комплекс будівель, площею 4590,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначає, що за даними ІТС “Податковий Блок” ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем за основним видом діяльності: 47.11 “Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновим виробами”. Сільськогосподарська діяльність класифікується у секції А Класифікатора ДК 009:2010, тоді як вид діяльності ФОП ОСОБА_1 у секції G “Оптова та роздрібна торгівля”. Обов`язок платників податків стати на облік в органах державної податкової служби, а також обов`язок повідомляти податкові органи про всі об`єкти оподаткування та об`єкти пов`язані з оподаткуванням регламентовано ст. 63.3 ПКУ. Відповідно до інформаційних даних ФОП ОСОБА_1 подано повідомлення за формою № 20-ОПП 27.10.2023 року на об`єкт, який приносить дохід платнику податків: магазин АДРЕСА_5 . ОСОБА_1 не декларував доходи, отримані від сільськогосподарської діяльності. Основними умовами, які дають підстави платнику податку не враховувати належні йому об`єкти нерухомого майна у складі об`єктів оподаткування по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі п.п.“ж” п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ є: належність власника таких об`єктів до сільськогосподарських товаровиробників; належність будівель та споруд до класу “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) НК 018-2023; використання в господарській діяльності та ненадання таких об`єктів в оренду, лізинг, позичку. ОСОБА_1 як суб`єкт господарювання не здійснює сільськогосподарську діяльність, яка класифікується у секції А Класифікатора ДК 009:2010. Окрім того довідки № 1.1 -17/07/1 від 19.01.2026, №1.1-17/457/3 від 20.11.2025 містять твердження про те, що ОСОБА_1 є фізичною особою, яка веде сільськогосподарську діяльність. Проте згідно Декларації (розміщеної на сайті НЗК) ОСОБА_1 не має у власності комбайн, трактор, збиральну техніку. Не велася сільською радою фіксація посіву культур та їх збору, найму сільськогосподарської техніки для обробітку землі. Оскільки позивач є кінцевим бенефіціарним власником ФГ “Даманського”, ТОВ “Громоклей”, ФГ “Литвиненко І.П.” та здає в оренду земельні ділянки ФГ “Даманському”, то невідомо з яких земельних ділянок зібрано врожай зернових культур та завезено для зберігання. Окрім того, наведе в довідці повинно фіксуватися на підставі акту обстеження. Сільська рада зазначила, що ОСОБА_1 вирощує та зберігає культури для власних потреб і реалізації. Однак жодного разу фізичною особою не задекларовано дохід від реалізації сільськогосподарської продукції. З цих підстав просив суд відмовити у задоволенні позову.
Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій повністю не погоджується з доводами відповідача. (а.с.83-85)
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.05.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті, подальший розгляд справи вирішено здійснювати в порядку письмового провадження (а.с.89).
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив.
ОСОБА_1 є засновником та головою фермерського господарства "Даманське" (ЄДРПОУ 23897932), що підтверджується статутом ФГ "Даманське" та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.90-107). Основними видами діяльності фермерського господарства (за кодами КВЕД) є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний), 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві, 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.
Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_1 був власником комплексу будівель загальною площею 7478,2 кв.м. за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 , які в подальшому на підставі актів приймання-передачі у 2025 році були передані у власність ФГ "Даманське", про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. (а.с.109-110, 111, 112-113)
Відповідно до розпорядження Сільського голови Кетрисанівської сільської ради від 18.03.2024 р. №56-р “Про перейменування вулиць та провулків у населених пунктах Кетрисанівської сільської ради” вулицю Комарова перейменовано на Барвінкова (а.с.64-64).
Згідно із наказом Відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики, захисту довкілля, охорони праці та цивільного захисту Кетрисанівської сільської ради від 15.08.2025 р. №290 “Про зміну адреси об`єкта нерухомого майна” у зв`язку з допущеною помилкою в адресі об`єкта нерухомого майна – нежитлові будівлі, що знаходяться в селі Кетрисанівка та обліковуються за ФГ "Даманське" змінено адресу, а саме назву вулиці та номер з вул. Ставкова, 1-А на вул. Степова, 1-Б (а.с.32зв.-33).
Головне управління ДПС у Кіровоградській області на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України 25.06.2025 прийнято податкові повідомлення-рішення (форми “Ф”), якими позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2024 рік: 
- №0334066-2407-1123 в розмірі 83112,60 грн. (а.с.5);
- №0334065-2407-1123 в розмірі 121921,20 грн (а.с.6);
- №0334063-2407-1123-UA35040170000065192 в розмірі 325918,40 грн (а.с.7).
Позивач, вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
За приписами ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Статтею 15 ПК України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з вказаним Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з вказаним Кодексом.
Відповідно до пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.
Згідно зі статтею 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.
За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Приписами підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).
Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що власник нежитлової нерухомості, яка за своїми окремими характеристиками і площею підпадає під об`єкт оподаткування, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Спірним питанням, виходячи зі змісту позову та у межах цих правовідносин є встановлення того, чи є нерухоме майно, що належить позивачу, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, чи має позивач пільгу по сплаті податку.
Так, відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).
Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
У 2024 році до цієї норми також внесені зміни, згідно з якими не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Аналізуючи наведені вище нормативні приписи підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, суд дійшов висновку, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 2) об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесений до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 або до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023; 3) об`єкт нерухомості не здається власником в оренду, лізинг, позичку.
Досліджуючи питання дотримання позивачем вищевказаних умов, судом враховано наступне.
Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації. Згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.
Відповідно до ДК 018-2000 до групи Будівлі нежитлові інші (код 127) включено клас Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271)
У свою чергу клас Будівлі сільськогосподарського призначення (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін.
Суд зазначає, що наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 № 3573 “Про затвердження національного класифікатора НК 018:2023 та скасування національного класифікатора ДК 018-2000” (набрав чинності 01.01.2024 ) затверджено новий класифікатор будівель та споруд.
Фактично в описаній вище судом класифікації будівель сільськогосподарського призначення Класифікатор змін не зазнав.
З наданих суду доказів вбачається, що належні позивачу об`єкти нерухомого майна, на який контролюючим органом нараховано податкове зобов`язання відповідно до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, відноситься до нежитлових будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесений до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023. Вказана обставина не заперечується відповідачем.
Досліджуючи питання щодо наявності у позивача як фізичної особи статусу сільськогосподарського товаровиробника, судом враховано, що за змістом підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Відповідно до підпункту 14.1.234 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.
Поняття сільськогосподарський товаровиробник також міститься у статті 1 Закону України “Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років” від 18.01.2001 №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. У свою чергу відповідно до норм вказаної статті сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) - вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі.
За змістом статті 1 Закону України “Про сільськогосподарський перепис” від 23.09.2008 №575-VI у редакції до 04.12.2020 виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Разом з тим, згідно зі статтею 1 Закону №575-VI, у редакції з 04.12.2020 виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Аналіз вказаного дає підстави суду дійти висновку, що наведені вище поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 140/2700/149, від 26.11.2020 у справі № 560/168/19, від 04.03.2021 у справі № 500/2782/18, від 21.05.2024 у справі №600/5153/23.
Більш того, на користь висновку про те, що положення пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є застосовними в тому числі й для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання.
Судом встановлено, що Фермерське господарство “Даманське” діє на підставі статуту Фермерського господарства “Даманське” та з 28.12.1996 є юридичною особою (а.с.90-91).
Пунктом 1.2 Статуту Фермерського господарства “Даманське” визначено, що головою фермерського господарства “Даманське” є ОСОБА_1 (а.с.93).
Фермерське господарство “Даманське” відповідно до даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань займається вирощуванням зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11) як основним видом діяльності (а.с.90-91).
Пунктом “б” ч. 1 ст. 14 Закону України “Про фермерське господарство” визначено, що фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право самостійно господарювати на землі.
Також, судом встановлено, що комплекси будівель, розташовані за адресами: Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Кетрисанівка, вул. Степова, 1Б, 30 та АДРЕСА_3 , на час винесення спірних рішень, належали позивачу на праві власності та використовуються останнім через створене ним фермерське господарство.
Фермерське господарство, в розумінні частини першої статті 1 Закону України “Про фермерське господарство” від 19.06.2003 №973-IV, є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Пунктом “б” ч.1 ст.14 Закону України “Про фермерське господарство” визначено, що фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право самостійно господарювати на землі.
Так, фермерське господарство, це така специфічна організаційно-правова форма ведення підприємницької діяльності у сфері сільськогосподарського виробництва, при якому юридична особа може вести свою діяльність за рахунок земель та майна засновника господарства. Тому, фізична особа власник чи користувач земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а також власник об`єктів нерухомості, може займатися сільськогосподарським товаровиробництвом через утворене фермерське господарство.
Щодо посилання відповідача на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 11.04.2023 по справі №380/18104/21, то суд зазначає, що вона також не заперечує можливість розповсюдження пільги передбаченої п.п. «ж» п. 266.2.2. ст.266 ПК України на власників нерухомості, які здійснюють сільськогосподарське виробництво шляхом створення фермерського господарства. У справі №380/18104/21 судом поставлено під сумнів не можливість отримання пільги у разі здійснення сільськогосподарського товарного виробництва через фермерське господарство, а те, що створене власником нерухомого майна фермерське господарство взагалі здійснює господарську діяльність та виготовляє будь-яку сільськогосподарську продукцію.
У даній справі, відповідачем не заперечувався той факт, що ФГ «Даманське» здійснює господарську діяльність з сільськогосподарського товарного виробництва. Судом також встановлено, що ФГ «Даманське» має у користуванні земельні ділянки сільськогосподарського призначення (а.с.33-52), що свідчить на користь того, що він є сільськогосподарським товаровиробником.
Отже, відповідачем не спростовано твердження позивача, що він здійснює господарську діяльність у сфері сільськогосподарського товарного виробництва через засноване ним ФГ «Даманське». На думку суду, для обґрунтування у цьому випадку позиції, аналогічної у адміністративної справі №380/18104/21, відповідачем повинно було б доведення того, що ФГ «Даманське» не є сільськогосподарським виробником, та у такому разі, його засновник не має право на пільгу передбачену п.п. «ж» п. 266.2.2. ст.266 ПК України.
Враховуючи викладене, нерухоме майно, нежитлові будівлі позивач використовує безпосередньо для здійснення сільськогосподарської діяльності через ФГ “Даманське”, в якому він є головою господарства (керівником і засновником) тому таке майно не може вважатися об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
У рішенні Конституційного Суду України № 12-р(II)/2024 від 18.12.2024 у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів статті 51 Цивільного кодексу України (щодо конституційних гарантій прав фізичних осіб-підприємців) Конституційний Суд України вказав, що дотримання конституційних гарантій вільного розвитку підприємництва є значущим не лише для ефективного розвитку ринкової економіки, самозайнятості осіб і наповнення Державного бюджету України, а й для зміцнення таких основоположних цінностей конституційного порядку України, як демократія та правовладдя (верховенство права). Відносини держави і підприємництва мають втілювати європейську ідентичність Українського народу, незворотність європейського та євроатлантичного курсу України (абзац п`ятий преамбули Конституції України).
Конституційний Суд України зазначив, що свободу підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, законодавець визначив як одну із загальних засад цивільного законодавства (пункт 4 статті 3 Кодексу). Забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання, свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом, є загальними принципами господарювання в Україні (абзаци другий, третій статті 6 Господарського кодексу України). Отже, свобода особи, втілена у праві на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, гарантованому кожному частиною першою статті 42 Основного Закону України, сприяє реалізації низки інших конституційних прав, зокрема права власності (стаття 41 Конституції України).
Конституційний Суд України звернув увагу на те, що основою юридичного статусу фізичної особи є гарантовані Конституцією України людські права і свободи. У випадку реалізації фізичною особою конституційного права на підприємницьку діяльність її юридичний статус додатково набуває правомочностей, які випливають зі статусу підприємця. Водночас юридичний статус підприємця не обмежує фізичну особу щодо обсягу її людських прав і свобод, гарантованих Конституцією України.
Саме на ці підходи Конституційного Суду України звернув увагу Верховний Суд у своїй подальшій практиці, а саме у постанові від 05.02.2025 у справі № 140/33208/23 та підкреслив, що у разі підтвердження засновником Фермерського господарства призначення належного йому на праві власності нерухомого майна для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та визначення сільськогосподарської діяльності, яка здійснюється цим Фермерським господарством, такий засновник не позбавлений можливості бути звільненим від сплати податку на нерухоме майно на підставі підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Наведене також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеним у постановах від 09.05.2023 у справі № 380/10802/22, від 26.06.2025 у справі № 400/1245/23, від 16.10.2025 у справі №600/7751/23-а, в яких спірним було питання передачі позивачем належного йому на праві власності майна у користування фермерському господарству, власником та засновником якого був саме позивач.
Верховний Суд у постанові від 04.02.2025 у справі №140/33208/23 виснував, співзасновник фермерського господарства, у випадку підтвердження призначення належного йому на праві власності нерухомого майна для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та визначення сільськогосподарської діяльності, яка здійснюється цим фермерським господарством, не позбавлений можливості бути звільненим від сплати податку на нерухоме майно на підставі підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Повертаючись до цієї справи, суд зазначає, що передбачена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
На переконання суду, розповсюдження норми абзацу «ж» п. 266.2.2. ст.266 ПК України, на осіб, які обрали формою ведення сільського товарного виробництва саме через створення фермерського господарства, повністю відповідає меті законодавця про надання підтримки невеликим сільгоспвиробникам.
У спірному випадку позивач має право на пільгу в оподаткуванні податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, оскільки за наведених вище обставин належні йому нежитлові будівлі не є об`єктом оподаткування у розумінні приписів підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Здійснюючи нарахування податку, Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області не доведено, що будівлі, які належали у 2024 році позивачу на праві власності, не є будівлями сільськогосподарського призначення, а позивач - не є сільськогосподарським товаровиробником, що свідчить про не дотримання відповідачем як суб`єктом владних повноважень частини другої статті 2 КАС України при прийнятті рішень.
Виходячи з вищевикладеного, спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частин 1, 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.243 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору у сумі 5309,52 грн (а.с.69) підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.132, 139, 143, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, код ЄДРПОУ 43995486) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області №0334063-2407-1123-UA35040170000065192 від 25.06.2025.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області №0334065-2407-1123 від 25.06.2025.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області №0334066-2407-1123 від 25.06.2025.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на сплату судового збору в сумі 5309,52 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області (ЄДРПОУ ВП 43995486).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду Т.М. КАРМАЗИНА