номер провадження справи 4/181/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 Справа № 908/3255/25
м.Запоріжжя Запорізької області 
за позовом Акціонерного товариства «УКРТРАНСНАФТА», (01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, буд. 32/2)
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «КВАЛІТЕТ ГІДРАВЛІКА», (69006, м. Запоріжжя, Парковий бульвар, буд. 1А)
про стягнення 5 014 800,00 грн.

Суддя Зінченко Н.Г. 
при секретарі судового засідання Проценко І.Е.

За участю представників сторін:
від позивача - Тураш С.В., на підставі довіреності № 446 від 20.12.2025 (адвокат), в режимі відеконференції;
від відповідача - Штабовенко Д.В., на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серія АР № 1091906 від 02.12.2025;

23.10.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № б/н, сформована в підсистемі «Електронний суд» ЄСІКС 23.10.2025, (вх. № 3577/08-07/25 від 23.10.2025) Акціонерного товариства «УКРТРАНСНАФТА», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «КВАЛІТЕТ ГІДРАВЛІКА» про стягнення 5 014 800,00 грн. штрафних санкцій за прострочення поставки товару за договором поставки № 33-02/32-24 від 21.02.2024, в тому числі 2 872 800,00 грн. пені, 882 000,00 грн. штрафу на підставі п. 7.1 договору та 1 260 000,00 грн. штрафу на підставі п. 7.3 договору.
Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2025 справу № 908/3255/25 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/3255/25 та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, присвоєний номер провадження справи 4/181/25, підготовче засідання призначено на 23.12.2025.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.12.2025 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 908/3255/25 до 24.02.2026, підготовче засідання відкладалося на 26.01.2026.
Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.01.2026 закрито підготовче провадження у справі № 908/3255/25 та призначено справу до розгляду по суті на 03.03.2026. 
В судовому засіданні 03.03.2026 оголошувалася перерва до 01.04.2026, про що зазначено в протоколі судового засідання від 03.03.2026.
В судове засідання 01.04.2026 з`явилися представники сторін, судове засідання проводилося в режимі відеоконференції з використанням системи відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua. 
До системи відеоконференцзв`язку 01.04.2026 приєднався представник позивача. Представник відповідача приймав участь в судовому засіданні 01.04.2026 безпосередньо в залі Господарського суду Запорізької області. 
В судовому засіданні 01.04.2026 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та долучених судом до матеріалів справи.
Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані посиланням на приписи ст., ст. 11, 526, 530, 549, 550, 610-612, 526-629 ЦК України, ст., ст. 179, 180, 193, 230, 232 ГК України. Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що між ним (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю НВП «КВАЛІТЕТ ГІДРАВЛІКА» (Постачальник) укладено договір поставки № 33-02/32-24 від 21.02.2024, за умовами якого відповідач зобов`язався поставити та передати у власність позивача у погоджені сторонами строки металообробні верстати (код 42630000-1 за ДК 021:2015) (UA-2023-12-13-012806-a) (машини безвогневої різки труб під фаску) (товар), а позивач зобов`язався прийняти та оплатити такий товар. Відповідно до п., п. 2.1-2.2 договору номенклатура, кількість, ціна, умови гарантії, а також строк, місце та умови поставки товару визначені у Специфікації до договору, яка є Додатком № 1 до договору та є його невід`ємною частиною. Інформація про технічні, якісні та кількісні характеристики товару визначена у Додатку № 2 до договору, який є його невід`ємною частиною. Загальна сума договору згідно п. 3.2 становить 12 600 000,00 грн. з ПДВ. Відповідно до п. 5.1-5.2 договору умови поставки встановлюються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «ІНКОТЕРМС-2020», місце, умови та строки поставки визначаються в Специфікації до договору. Як стверджує позивач, поставку товару в обумовлені сторонами строки (до 24.02.2025 (включно, враховуючи вимоги ст. 254 ЦК України) відповідачем не здійснено. Таким чином, з боку відповідача має місце неналежне виконанням взятих на себе зобов`язань за договором поставки № 33-02/32-24 від 21.02.2024 в частині дотримання визначеного договором строку поставки товару. Вказане порушення є підставою для покладення на відповідача відповідальності у вигляді пені за порушення строків поставки товару (п. 7.1 договору) та штрафів за прострочення строків поставки понад 30 днів та за нездійснення заміни товару на ідентичний належної якості та/або комплектації, передбачених умовами договору (п., п. 7.1 і 7.3 договору). Враховуючи викладене, позивач просить суд позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача 2 872 800,00 грн. пені, 882 000,00 грн. штрафу на підставі п. 7.1 договору та 1 260 000,00 грн. штрафу на підставі п. 7.3 договору, а разом - 5 014 800,00 грн. штрафних санкцій за прострочення поставки товару за договором поставки № 33-02/32-24 від 21.02.2024. Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору. 
Відповідачем на підставі ст. 165 ГПК України подано суду Відзив на позовну заяву (вх. № 24795/08-08/25 від 09.12.2025), в якому відповідач не заперечив, що між сторонами у справі укладений договором поставки № 33-02/32-24 від 21.02.2024, згідно з яким відповідач мав поставити позивачу металообробні верстати (код 42630000-1 за ДК 021:2015) (UA-2023-12-13-012806-a) (машини безвогневої різки труб під фаску) (товар), а позивач зобов`язався прийняти та оплатити такий товар. Так само відповідач не заперечив, що листом № 250627/1 від 27.06.2025 ТОВ «НВП «КВАЛІТЕТ ГІДРАВЛІКА» визнало наявність виявлених недоліків товару, який був поставлений позивачу за договором № 33-02/32-24 від 21.02.2024, висловило готовність усунути зауваження та просило розглянути можливість збільшення встановленого строку на усунення недоліків. В подальшому 31.07.2025 поставлений товар (обладнання) ТОВ «НВП «КВАЛІТЕТ ГІДРАВЛІКА» забрало. Разом із тим, відповідач вважає, що позивачем неправильно здійснено розрахунок суми пені, яка підлягає нарахуванню за порушення строків поставки товару, так як позивачем не враховані вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) щодо обмеження строку нарахування штрафних санкцій шістьма місяцями, оскільки в договорі № 33-02/32-24 від 21.02.2024 сторонами не обумовлений інший строк нарахування пені. Згідно проведеним відповідачем контрозрахунком розмір пені має становити 2 280 600,00 грн. за період з 25.02.2025 по 24.08.2025. Також відповідач не погоджується із нарахуванням двох штрафів, адже фактично, позивачем здійснюється подвійне притягнення відповідача за одне і те саме порушення. При цьому, відповідач вважає, що штраф, передбачений п. 7.1 договору, стосується ситуацій у випадку якщо товар не було прийнято Покупцем (як у спірній ситуації), натомість штраф, передбачений п. 7.3 договору, стосується ситуацій коли товар прийнятий Покупцем, однак, в процесі його експлуатації виявились приховані недоліки. Таким чином, відповідач вважає, що штраф передбачений п. 7.3 договору є незастосовним до спірних правовідносин, оскільки передбачає відповідальність за дотримання гарантійних зобов`язань. Окрім того, діє гарантована статтею 61 Конституції України заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення має на меті уникнути несправедливого покарання за одне й те саме правопорушення двічі. З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що штраф, передбачений п. 7.3 договору, у розмірі 1 260 000,00 грн. є необґрунтованим та не може бути стягнутим з відповідача. Отже, відповідач наполягає на тому, що позивач мав законне право на пред`явлення вимог про стягнення 2 280 600,00 грн. пені та 882 000,00 грн. штрафу, передбаченого п. 7.1 договору. Враховуючи те, що відповідач дійсно порушив свої зобов`язання, ТОВ «НВП «КВАЛІТЕТ ГІДРАВЛІКА» вважає за можливе скористатись своїм правом на визнання позову в частині 1 000 000,00 грн. Крім того, відповідачем заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій до 1 000 000,00 грн. з огляду на наступне. Відповідач поставив позивачу товар, однак це обладнання за незалежних від відповідача причин не пройшло випробування, тобто сприяв виконанню умов договору, разом з тим, позивач не здійснив жодної оплати на користь відповідача, тобто позивач не поніс збитків у зв`язку із простроченням відповідача. Позивачем не доведено, що часткове невиконання Відповідачем договору завдало йому будь-яких збитків або призвело до неминучих витрат для позивача. При цьому, сума штрафних санкцій у розмірі, що заявлена позивачем до стягнення є неспівмірною та непомірною для відповідача. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Також, відповідачем заявлено клопотання про розстрочення виконання рішення суду у разі задоволення позову строком на 12 місяців з огляду на те, що у відповідача відсутнє майно та грошові кошти в кількості достатній для повного одночасного виконання рішення суду. Відповідно до балансу станом на 31.12.2024 та 30.11.2025 відповідач має основні засоби вартістю 530 500 грн., які складаються із внесених до статутного капіталу Товариства засобів виробництва у вигляді верстатів та придбаного у процесі діяльності Товариства обладнання. Отже, навіть якщо використати вищезазначені основні засоби для продажу (добровільно або в межах виконавчого провадження) для розрахунку із позивачем, то це і позбавить відповідача можливості вести господарську діяльність, і все одно не призведе до погашення повної суми боргу. Відповідно до виписок з банківських рахунків, відповідач має наразі в розпорядженні наступні грошові кошти: ПАТ «КБ «Акордбанк» - 0 грн.; АТ «КБ «Глобус» - 737 833, 06 грн.; АТ «Універсалбанк» - 6 624, 14 грн. Одночасно, відповідачем наразі укладено та виконується ряд договорів, за якими контрагенти мають сплатити на користь відповідача кошти, що дозволять розрахуватися із позивачем без повного зупинення діяльності відповідача в наслідок арешту рахунків та ймовірного банкрутства. Більш того, ряд цих договорів пов`язаний з постачанням товарів для сил оборони України та підприємств критичної інфраструктури. Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач, в тому числі внаслідок впливу фактору війни, вимушено опинився у тимчасовій ситуації, яка обмежує ведення звичайної господарської діяльності. Відповідач жодним чином не має наміру ухилятися від виконання судового рішення, але примусове виконання та, як наслідок, арешт всіх рахунків, призведе до остаточного зупинення господарської діяльності відповідача. Відповідач буде змушений почати процедуру банкрутства і виконання судового рішення стане неможливим. Таким чином, зважаючи на відсутність у відповідача мети уникнення сплати заборгованості за зобов`язанням, надання розстрочки виконання рішення забезпечить стабільну діяльність підприємства і реальне виконання рішення суду на користь позивача. Натомість, одночасне стягнення всієї грошової суми, яка підлягає задоволенню у такому великому розмірі, може призвести до неможливості подальшої роботи підприємства відповідача та, відповідно, розрахунків із позивачем. Враховуючи викладене, з урахуванням принципів розумності та справедливості, з метою забезпечення балансу інтересів стягувача і боржника, відповідач вважає, що розстрочення рішення суду на розумний строк не порушить прав стягувача.
З приводу викладеної у відзиві на позов заяви відповідача про прийняти визнання позову в частині стягнення 1 000 000,00 грн., суд зауважує наступне.
Згідно п. 1 ч.2 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.
У відповідності до ч., ч. 3, 4 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 191 ГПК України.
За приписами ч., ч. 1, 4 ст. 191 ГПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Визнання позову відповідачем - це безумовне погодження задовольнити матеріально-правову вимогу позивача в тому вигляді, в якому вона міститься у позовній заяві. Визнання позову слід відрізняти від визнання відповідачем певних обставин. Так, відповідач може визнавати певні підстави позову, але заперечувати проти його задоволення з певних підстав. 
Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що заява відповідача про визнання позову в частині стягнення 1 000 000,00 грн. суперечить чинним процесуальним приписам та не підлягає задоволенню судом.
Позивачем на підставі ст. 166 ГПК України через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС подано суду Відповідь на відзив на позовну заяву (вх. № 25627/08-08/25 від 19.12.2025), в якій позивачем зазначено, що доводи відповідача про неправильне нарахування (без врахування вимог ч. 6 ст. 232 ГПК України) пені є безпідставними з огляду на те, що наведеною нормою закону чітко передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Абз. 1 п. 7.1 договору визначено, що при недотриманні Постачальником строків поставки, Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1 % від вартості непоставленого/ несвоєчасно поставленого Товару, за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов`язання. З вищевказаного вбачається, що сторони, уклавши договір поставки № 33-02/32-24 від 21.02.2024, погодили збільшений строк нарахування пені, а саме протягом всього строку порушення зобов`язання. Таким чином, АТ «УКРТРАНСНАФТА» правомірно нарахувало ТОВ «НВП «КВАЛІТЕТ ГІДРАВЛІКА» пеню за період 228 днів, оскільки договором встановлено інший строк нарахування пені, відмінний від встановленого ч. 6 статті 232 ГК України, який є більшим шести місяців. Також не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що АТ «УКРТРАНСНАФТА не мало права нараховувати штраф на підставі пункту 7.3 договору. Так, є помилковим твердження відповідача про те, що застосування штрафів за пунктом 7.1 та 7.3 призведе до подвійної відповідальності, зважаючи на те, що підстави для накладення таких штрафів є різними: пункт 7.1 - прострочення виконання зобов`язання перевищує 30 днів, натомість пункт 7.3 - Постачальник не здійснив заміну Товару на ідентичний належної якості та/або комплектації. Також, необґрунтованими і безпідставними є доводи відповідача стосовно зменшення розміру неустойки з огляду на те, що позивачем не доведено спричинення йому збитків у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору. Частиною 1 статті 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. З вищевикладеного вбачається, що АТ «УКРТРАНСНАФТА» не зобов`язано доводити понесення збитків за невиконання відповідачем умов договору, оскільки право на неустойку виникає автоматично при порушенні зобов`язання, незалежно від того, чи були понесені реальні збитки. Уклавши договір № 33-02/32-24 від 21.02.2024 ТОВ «НВП «КВАЛІТЕТ ГІДРАВЛІКА» добровільно погодилось на визначені ним умови, в тому числі на ті, які встановлюють відповідальність за невиконання/ неналежне виконання умов договору. Позивач також зауважив, що ТОВ «НВП «КВАЛІТЕТ ГІДРАВЛІКА» не виконало свої зобов`язання по поставці металообробних верстатів (машини безвогневої різки труб під фаску). Таке обладнання є критично важливим для забезпечення виробничої діяльності позивача, як підприємства критичної інфраструктури, оскільки використовується для виконання робіт, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням та ремонтом об`єктів магістрального нафтотранспорту. Відсутність поставки такого обладнання створює загрозу безперебійного функціонуванню АТ «УКРТРАНСНАФТА та належного виконання покладених на Товариство завдань. Відтак, враховуючи недобросовісну поведінку відповідача, що полягає у не поставці товару за договором, ігнорування отриманої претензії для добровільної оплати боргу в досудовому порядку, позивач вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру пені, заявленої до стягнення у цій справі. Крім того, позивач заперечує щодо можливості розстрочення виконання рішення суду, оскільки ТОВ «НВП «КВАЛІТЕТ ГІДРАВЛІКА» не довело достатніх підстав для розстрочення виконання рішення у цій справі, натомість таке розстрочення призведе до порушення балансу прав та інтересів сторін у цій справі. З урахуванням викладеного, позивач просить суд позов задовольнити повністю. 
Відповідачем на підставі ст. 167 ГПК України через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС подано суду Заперечення на відповідь на відзив (вх. № 26056/08-08/25 від 25.12.2025), в яких відповідач наполягаю на правильності здійсненого ним котррозрахунку розміру пені (з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГПК України), оскільки фраза в п. 7.1 договору «протягом всього строку порушення зобов`язанням» є загальною фразою та прямо не передбачає відступлення від положень 232 ГК України, а отже, позивач неправомірно збільшив розмір пені. Відтак, умову, передбачену у п. 7.1 укладеного сторонами договору неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України. Так само відповідач наполягає на тому, що штраф, передбачений п. 7.1 договору, стосується ситуацій у випадку якщо товар не було прийнято Покупцем (як у нашому випадку), натомість штраф, передбачений п. 7.3 договору, стосується ситуацій коли товар прийнятий Покупцем, однак, в процесі його експлуатації виявились приховані недоліки. Отже, штраф, передбачений п. 7.3 договору, не може бути застосованим до спірних правовідносин, оскільки передбачає відповідальність за дотримання гарантійних зобов`язань. Також відповідач зауважує, що майновий стан ТОВ «НВП «КВАЛІТЕТ ГІДРАВЛІКА» не дозволяє без зупинення діяльності виплатити заявлені до стягнення у цій справі кошти. Наслідком стягнення неустойки у заявленому обсязі, а також стягнення її без розстрочення фактично призведе до банкрутства ТОВ «НВП «КВАЛІТЕТ ГІДРАВЛІКА», через яке вже сам позивач або не отримає грошові кошти, або отримає за завершення процедури банкрутства. Відповідно, сам позивач має бути зацікавленим у тому, щоб грошові кошти, які він фактично отримує без будь яких негативних наслідків (адже жодних збитків або втрат позивачем не понесено, жодної передоплати позивач не платив). Втім, позиція позивача по цій справі, зводиться до небажання йти на жодні компроміси, а тому відповідач вважає, що заявлена до стягнення неустойка є лише спробою збагачення позивача, а не направленою на компенсацію реальних збитків.
09.01.2026 та 16.01.2026 АТ «УКРТРАНСНАФТА» через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС подані в порядку ст. 42 ГПК України Письмові пояснення (вх. № 656/08-08/26 від 12.01.2026 та вх. № 1202/08-08/26 від 19.01.2026), в яких позивачем наведені доводи в обґрунтування заявлених позовних вимог, які раніше наводилися у відповіді на відзив із посиланням на відповідну релевантну судову практику.
14.01.2026 ТОВ «НВП «КВАЛІТЕТ ГІДРАВЛІКА» через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС подані в порядку ст. 42 ГПК України Письмові пояснення (вх. № 885/08-08/26 від 14.01.2026), в яких при вирішенні спору у даній справі відповідач просить суд врахувати, що після поставки товару позивачу та складання акту його перевірки, відповідач не ухилявся від виконання договору, а звернувся до позивача з письмовим листом щодо продовження строку усунення недоліків, у якому підтвердив готовність доопрацювати товар та обґрунтував технічну необхідність збільшення строку. При цьому, відповідач зазначав, що предмет договору є складним спеціалізованим обладнанням індивідуального виготовлення, а не серійною продукцією, що об`єктивно потребує більшого часу для проведення доопрацювань, налаштування та перевірки працездатності, ніж передбачені 20 календарних днів. Таким чином, відповідач діяв добросовісно та розумно, використовуючи передбачені договором механізми врегулювання ситуації та прагнучи належного виконання зобов`язання з урахуванням технічної специфіки обладнання. Крім того, відповідно до акту перевірки відповідності товару умовам договору поставки, складеного за результатами приймання товару, встановлено, що 38 із 39 технічних та якісних вимог виконані відповідачем належним чином. Невідповідність зафіксована лише за одним пунктом, що підтверджує високий ступінь фактичного виконання зобов`язання за договором. А отже, якщо б позивач погодився на пропозицію відповідача на продовження строків усунення недоліків, судового спору б не виникло. Також відповідач звертає увагу суду, що допущене прострочення поставки не призвело до зупинення виробничих або ремонтних процесів позивача, а також не унеможливило здійснення ним господарської діяльності. З матеріалів справи вбачається, що обладнання, яке є предметом договору, закуповувалося з метою планової заміни та оновлення на окремих ділянках, а не як єдиний або критично необхідний засіб для забезпечення виконання ремонтних робіт. За таких обставин прострочення виконання зобов`язання не спричинило істотних негативних наслідків та не перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з будь-якою шкодою для позивача. Розмір штрафних санкцій, заявлених позивачем, становить близько 40 % від загальної ціни договору, що є істотною частиною вартості предмета закупівлі. За таких обставин, з урахуванням того, що відповідачем належним чином виконано 38 із 39 вимог договору, порушення має одиничний характер, а прострочення не спричинило для позивача жодних істотних негативних наслідків, застосування штрафних санкцій у такому розмірі є явно неспівмірним наслідкам допущеного порушення. З урахуванням викладеного, відповідач просить суд прийняти до уваги ці пояснення при ухваленні судового рішення. 
Розглянувши зібрані у справі письмові докази у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд 
УСТАНОВИВ

21.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «НВП «КВАЛІТЕТ ГІДРАВЛІКА» (відповідач у справі, Постачальник) та Акціонерним товариством «УКРТРАНСНАФТА» (позивач у справі, Покупець) укладено Договір поставки № 33-02/32-24 (надалі - Договір), за умовами якого за результатами проведеної процедури закупівлі (згідно з протоколом щодо прийняття рішення Уповноваженою особою з проведення публічних закупівель АТ «УКРТРАНСНАФТА» від 01.02.2024 № 438УОВ/7) Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця у погоджені сторонами строки металообробні верстати (код 42630000-1 за ДК 021:2015) (UA-2023-12-13-012806-a) (машини безвогневої різки труб під фаску) (надалі за текстом товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий Товар. (п. 1.1 Договору)
Даний Договір підписаний КЕП сторін (підписи нанесені на стор. 20 Договору).
Відповідно до пункту 14.4 цей Договір є правочином, що виражає волю Сторін, складений у формі електронного документа, скріплений кваліфікованими електронними підписами Сторін та, згідно статей 205, 207, 208 Цивільного кодексу України, є таким, що вчинений Сторонами у письмовій формі. 
Сторони погоджуються використовувати при виконанні умов цього Договору електронні документи та призначений для цього кваліфікований електронний підпис. Сторони визнають будь-які документи, складені та надані будь-якою Стороною іншій в електронному вигляді із застосуванням кваліфікованого електронного підпису засобами телекомунікаційного зв`язку або на електронних носіях, як оригінали, що мають юридичну силу. Сторони визнають, що кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. (пункти 14.10-14.11 Договору)
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За приписами ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. 
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. 
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст., ст. 205, 207 ЦК України). 
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до п. 2.1 Договору номенклатура, кількість, ціна, умови гарантії, а також строк, місце та умови поставки Товару визначені у Специфікації до даного Договору, яка підписується уповноваженими представниками сторін, що є Додатком № 1 до цього Договору, та є його невід`ємною частиною (надалі - Специфікація).
Згідно з п. 2.2. Договору інформація про технічні, якісні та кількісні характеристики Товару визначена у Додатку № 2 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною (надалі - Додаток № 2).
Якість товару, що поставляється, повинна відповідати вимогам, зазначеним у технічній документації, згідно Держстандартів та технічних умов, встановлених для кожного виду Товару, і повинна бути підтверджена сертифікатом якості виробника або сертифікатом відповідності (чи іншими документами, що підтверджують якість Товару). (п. 2.3 Договору)
Пунктом 3.2. Договору сторонами узгоджено, що загальна сума Договору становить 12 600 000,00 грн. , у тому числі ПДВ (20 %) - 2 100 000,00 грн.
Умови поставки визначені у розділі 5 Договору:
- умови поставки, які встановлюються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «ІНКОТЕРМС-2020», місце, умови та строки поставки визначаються в Специфікації до даного Договору (п. 5.1 Договору);
- Постачальник починає відвантаження товару Покупцю у строки, передбачені Специфікацією, на підставі отриманої від Покупця письмової заявки про готовність до виконання Договору (в тому числі на кожну частину/партію товару) (п. 5.2 Договору);
- приймання товару Покупцем (в тому числі кожної частини/партії Товару) підтверджується шляхом підписання уповноваженими представниками сторін електронного (-их) первинного (-их) документа (-ів) (видаткової (-их) накладної (-их) (п. 5.5 Договору);
- складання (створення) та підписання електронного (-их) первинного (-их) документа (-ів) (видаткової (-их) накладної (-их)) здійснюється сторонами в електронній формі з використанням ресурсів Сервісу iDocHUB та визнається сторонами істотною умовою цього Договору згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України (п. 5.6 Договору);
- Покупець протягом 3 робочих днів з дати надходження товару (в тому числі кожної частини/партії Товару) за місцем поставки Товару перевіряє відповідність товару умовам Договору та перевіряє достовірність даних, наведених в електронному первинному документі (видатковій накладній) (п. 5.8 Договору), та: за відсутності заперечень щодо відповідності товару умовам Договору та відомостям, наведеним в електронному первинному документі (видатковій накладній), уповноважений представник Покупця з використанням ресурсів Сервісу iDocHUB накладає на електронний первинний документ (видаткову накладну) електронний підпис (пп. 5.8.1 п. 5.8 Договору); за наявності заперечень щодо відповідності товару умовам Договору та/або відомостям, наведеним в електронному первинному документі (видатковій накладній), уповноважений представник Покупця з використанням ресурсів Сервісу iDocHUB відхиляє електронний первинний документ (видаткову накладну), а також протягом 3 робочих днів направляє Постачальнику мотивоване заперечення проти такого підписання (пп. 5.8.2 п. 5.8 Договору);
- у мотивованому запереченні Покупець письмово повідомляє Постачальника про недоліки (в т.ч. щодо відхилень від вимог щодо кількості та/або якості та/або комплектності товару (в тому числі кожної частини/партії товару)). У цьому випадку складається акт виявлених недоліків товару, в якому, крім виявлених недоліків, зазначаються строки їх усунення Постачальником. Постачальник зобов`язаний усунути недоліки за власний рахунок у строки, зазначені в акті виявлених недоліків товару (п. 5.9 Договору);
- датою поставки товару (в тому числі кожної частини/партії товару) та моментом отримання Покупцем товару (в тому числі кожної частини/партії товару) від Постачальника вважається дата підписання електронного (-их) первинного (-их) документа (-ів) (видаткової (-их) накладної (-их)) представником Покупця (п. 5.12 Договору);
- прийом товару (в тому числі кожної частини/партії товару) Покупцем за кількістю здійснюється у відповідності до товарно-супровідних документів згідно Специфікації, за якістю - у відповідності до технічної документації та інших документів, що підтверджують якість товару (в тому числі кожної частини/партії товару) (п. 5.13 Договору);
- право власності та ризики на товар (в тому числі кожної частини/партії товару) переходять від Постачальника до Покупця з моменту його поставки після підписання сторонами електронного (-их) первинного (-их) документа (-ів) (видаткової (-их) накладної (-их)) згідно з умовами даного Договору. При цьому, товарно-транспортні накладні про приймання товару (в тому числі кожної частини/партії товару) не є документами, що свідчать про прийом товару (в тому числі кожної частини/партії товару). (п. 5.14 Договору)
Пунктом 7.1. Договору сторони погодили, що при недотриманні Постачальником строків поставки, Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1 % від вартості непоставленого/несвоєчасно поставленого Товару, визначеної в Заявці Покупця, за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов`язання. Якщо прострочення виконання зобов`язань перевищує 30 днів, Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7,0 % від вартості непоставленого/несвоєчасно поставленого Товару. 
Якщо Постачальник не здійснить заміну товару на ідентичний належної якості та/або комплектації, Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі 10 % від суми, визначеної у пункті 3.2 Договору. (п. 7.3 Договору)
Цей Договір набирає чинності з моменту його укладання та діє до 30.06.2025 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. (п. 11.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 31.03.2025)
Одностороння відмова від виконання зобов`язань, що виникли у Сторін на підставі укладення цього Договору, не допускається, крім випадків передбачених цим Договором. (п. 14.7 Договору)
Відповідно до п. 14.6 Договору документи (крім створених (складених) з використанням ресурсів Сервісу IDocHUB), належним чином оформлені та передані шляхом електронного/факсимільного зв`язку, мають силу оригіналів до моменту надання оригіналів цих документів (листів, повідомлень та інше), що повинні бути надані протягом 7 днів з моменту відправлення таких електронних/факсимільних повідомлень.
Як вбачається з матеріалів справи, Додатком № 1 до Договору сторонами погоджено «Специфікацію», якою, зокрема, сторонами погоджено:
- товар: труборіз безвогневої різки труб ТРБЛ-273-1220, кількість - 8 шт., вартість з ПДВ - 12 600 000,00 грн.;
- умови поставки: DDP - згідно «ІНКОТЕРМС. Офіційні правила тлумачення торгівельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2020 року)»;
- місце поставки: с. Смільне, Бродівська ТГ, Золочівський район, Львівська область, 80643;
- строк поставки: протягом 360 календарних днів з дати отримання Постачальнийом письмової заявки від Покупця;
Гарантія: згідно Додатку № 2.
Додатком № 2 до Договору «Інформація про технічні, якісні та кількісні характеристик товару», сторони погодили технічні вимоги до труборізів, які вказані в Таблиці 1 до цього Додатку. 
Фактичні обставини справи свідчать, що 27.02.2024 позивачем надіслано на офіційну електронну адресу відповідача (kvgidravlika@gmail.com) скановану копію Заявки від 26.02.2024 № 33-01/6/1443 про готовність до виконання Договору та надання згоди на поставку машин безвогневої різки труб під фаску у кількості, вказаній у Додатку № 1 (Специфікації) до Договору. 
28.02.2024 відповідач підтвердив отримання Заявки АТ «УКРТРАНСНАФТА» про готовність до виконання Договору. 
Відповідно до Специфікації (Додаток № 1 до договору) строк поставки товару: протягом 360 календарних днів з дати отримання Постачальником письмової Заявки від Покупця. 
Таким чином, кінцевий строк поставки товару - до 24.02.2025 включно (враховуючи вимоги ст. 254 ЦК України, оскільки 22 та 23 лютого 2024 року є вихідними днями). 
25.06.2025 при перевірці товару АТ «УКРТРАНСНАФТА» виявлено відхилення від вимог Договору, про що, відповідно до пункту 5.9 Договору складено Акт виявлених недоліків товару. 
26.06.2025 листом № 23-02/6/4668-25 позивач повідомив відповідача про виявлені недоліки товару та направив відповідачу вищевказаний Акт виявлених недоліків товару по Договору поставки № 33-02/32-24 від 21.02.2024. 
Листом № 250627/1 від 27.06.2025 Відповідач визнав наявність виявлених недоліків товару, висловив готовність усунути зауваження, але просив розглянути можливість збільшення встановленого строку на усунення недоліків товару. 
Листом № 23-02/6/4839-25 від 03.07.2025 позивач повідомив відповідача про неможливість збільшення встановленого строку та просив відповідача усунути виявлені недоліки товару у термін не пізніше 20 робочих днів з дати відмови Покупця від товару, як передбачено умовами п. 7.2 Договору.
31.07.2025 згідно товарно-транспортної накладної № 01/01 від 31.07.2025 ТОВ «НВП «КВАЛІТЕТ ГІДРАВЛІКА» забрало поставлений за Договором № 33-02/32-24 від 21.02.2024 товар, проте не виконало належним чином зобов`язання за Договором та не поставило товар належної якості. 
11.08.2025 АТ «УКРТРАНСНАФТА» надіслало на адресу відповідача Претензію № 04-03/11/5787-25 з вимогою про сплату 2 116 800,00 грн. пені, 882 000,00 грн. штрафу на підставі п. 7.1 Договору та 1 260 000,00 грн. штрафу на підставі п. 7.3 Договору за прострочення поставки товару за Договором поставки № 33-02/32-24 від 21.02.2024.
Вказана претензія отримана відповідачем 15.08.2025, що підтверджується трекінгом відстеженням вказаного відправлення на офіційній веб-сторінці АТ «Укрпошта» по трек-номеру № 0505351914542. 
Також 11.08.2025 АТ «УКРТРАНСНАФТА» направлено на офіційну електронну адресу ТОВ «НВП «КВАЛІТЕТ ГІДРАВЛІКА» (kvgidravlika@gmail.com) скановану копію Претензії № 04-03/11/5787-25 від 11.08.2025 з вимогою про сплату пені та штрафів за неналежне виконання умов Договору.
Відповідачем вказана претензія залишена без відповіді та задоволення. 
Таким чином, на момент звернення позивача до суду з позовом у цій справі прострочення поставки товару за Договором склало 228 днів (з 25.02.2025 року по 10.10.2025). 
Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки товару належної якості у визначений Договором строк стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів з позовом у цій справі про стягнення 2 872 800,00 грн. пені, 882 000,00 грн. штрафу на підставі п. 7.1 Договору та 1 260 000,00 грн. штрафу на підставі п. 7.3 Договору.
Відповідач доказів поставки товару в обумовлені Договором строки, який відповідає всім якісним характеристикам, визначеним в Додатку № 2 до Договору, не надав, не заперечив проти того, що поставка товару ним на час розгляду справи не виконана.
Розглянувши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши представлені сторонами письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з ч., ч. 2, 3 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Аналогічні положення містить ст. 174 ГК України.
Стаття 205 ЦК України передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Сторонами укладений Договір № 33-02/32-24 від 21.02.2024, який за своєю правовою природою є договором поставки.
Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
За змістом статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
За приписами частини першої статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.
У розумінні положень частини 2 статі 664 ЦК України товар вважається наданим у розпорядження покупця якщо: у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці; покупець поінформований про те, що товар готовий до передання. При цьому, товар повинен бути відповідним чином ідентифікований.
Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (частина 1 статті 612 ЦК України)
Частиною 2 статті 614 ЦК України унормовано, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Як встановлено судом, Специфікацією (Додаток № 1 до Договору) сторонами визначено строк (термін) поставки товару: протягом 360 календарних днів з дати отримання Постачальником письмової Заявки від Покупця.
Заявка АТ «УКРТРАНСНАФТА» від 26.02.2024 № 33-01/6/1443 про готовність до виконання Договору та надання згоди на поставку машин безвогневої різки труб під фаску отримана ТОВ «НВП «КВАЛІТЕТ ГІДРАВЛІКА» 27.02.2024 засобами електронного листування, що відповідає умовам Договору.
Отже, граничний термін поставки товару - до 24.02.2025 включно (враховуючи вимоги ст. 254 ЦК України, оскільки 22 та 23 лютого 2024 року є вихідними днями). 
Матеріали справи свідчать, що товар не поставлений відповідачем у визначений Договором термін - до 24.02.2025.
Отже, зважаючи на визначений сторонами у Договорі строк поставки, суд погоджується з доводами позивача про прострочення виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару.
При цьому, як свідчать матеріали справи, 25.06.2025 при перевірці поставленого відповідачем товару АТ «УКРТРАНСНАФТА» виявлено відхилення від вимог Договору, про що, відповідно до пункту 5.9 Договору складено Акт виявлених недоліків товару, який 26.06.2025 листом № 23-02/6/4668-25 направлений відповідачеві для усунення виявлених недоліків.
Відповідно до п. 7.2 Договору у випадку поставки некомплектного товару або товару неналежної якості (товар, який має приховані недоліки), Постачальник зобов`язаний у термін не пізніше 20 робочих днів з дати відмови Покупця від Товару або в інший, обумовлений сторонами, строк, замінити товар на ідентичний належної якості та/або комплектації. При цьому Постачальник несе витрати з заміни та доставки товару самостійно.
Матеріалами справи доведено та відповідачем належними і допустимими доказами, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України не спростовано, що товар, який відповідає якісним критеріям, визначеним в Додатку № 2 до Договору, станом на час звернення позивача до суду з позовом у цій справі відповідачем поставлений не був. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).
Як вже зазначалося вище, в п. 7.1 Договору сторонами погоджено, що при недотриманні Постачальником строків поставки, Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1 % від вартості непоставленого/несвоєчасно поставленого Товару, визначеної в Заявці Покупця, за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов`язання. Якщо прострочення виконання зобов`язань перевищує 30 днів, Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7,0 % від вартості непоставленого/несвоєчасно поставленого Товару.
Позивачем заявлена вимога про стягнення пені в розмірі 2 872 800,00 грн. за період з 25.02.2025 по 10.10.2025, нараховану на вартість непоставленого товару в розмірі 12 600 000,00 грн. (12 600 000,00 грн. х 0,1 х 228 / 100 = 2 872 800,00 грн.), та штрафу, передбаченого п. 7.1 Договору, в розмірі 882 000,00 грн., нарахованого на вартість непоставленого товару в розмірі 12 600 000,00 грн. (12 600 000,00 грн. х 7,0 % = 882 000,00 грн.)
Перевіривши наведені позивачем розрахунки суми пені та штрафу, передбаченого п. 7.1 Договору, виходячи з суми вартості товару, по якому допущено прострочення, та строку прострочення поставки, суд вважає, що розрахунки виконані правильно, відповідають положенням чинного законодавства та умовам Договору.
За таких обставин, вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 2 872 800,00 грн. та штрафу, передбаченого п. 7.1 Договору, в сумі 882 000,00 грн. заявлені позивачем обґрунтовано.
Заперечення відповідача стосовно того, що розрахунок суми пені, яка підлягає нарахуванню за порушення строків поставки товару, має здійснюватися з врахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) щодо обмеження строку нарахування штрафних санкцій шістьма місяцями, оскільки в Договорі № 33-02/32-24 від 21.02.2024 сторонами не обумовлений інший строк нарахування пені, а також здійснених відповідачем контррозрахунок розміру пені, судом відхиляються як необґрунтовані, виходячи з наступного. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 виснувала: текстуальне тлумачення положень статті 549 ЦК України свідчить, що законодавець у цій нормі пов`язує визначення пені як виду неустойки з такими кваліфікуючими ознаками як її обчислення:
1) за кожен день прострочення виконання;
2) у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання.
У схожій формі вжите поняття пені та здійснюється її обчислення в абзаці третьому частини другої статті 231 ГК України, яким визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Системний аналіз наведених норм дозволяє стверджувати, що незалежно від того, які правовідносини урегульовано конкретними нормами права, наразі в законодавстві сформований єдиний підхід до застосування пені як виду неустойки (штрафної санкції), конститутивною ознакою якої є її нарахування за кожен день прострочення виконання зобов`язання.
Отже, поденне нарахування пені є ознакою, яка вирізняє її серед інших видів неустойки (штрафних санкцій) та визначає механізм обчислення (визначення розміру) пені.
Тобто вжитий законодавцем у цьому випадку займенник «кожний (кожен)» пояснює формулу обчислення пені, за якою загальна сума пені визначається шляхом множення ставки пені на кількість днів прострочення.
Натомість порядок застосування штрафних санкцій закріплено в нормах статті 232 ГК України, частина шоста якої визначає правило щодо періоду (строку) та порядку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені).
За загальним правилом, визначеним частиною шостою статі 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Однак таке правило застосовується до правовідносин, лише у разі, якщо інше не встановлено законом або договором, адже словосполучення «якщо інше не встановлено законом або договором» допускає існування іншої норми закону, що регулює відповідні правовідносини, або іншого положення договору, який регулює конкретні договірні відносини сторін, що виконує функцію спеціальної норми по відношенню до загальної норми.
Тож положення частини шостої статті 232 ГК України є диспозитивними, оскільки законом або договором може бути встановлений інший порядок, в тому числі і строк нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені).
За загальним правилом, договір є універсальним регулятором приватноправових відносин, який, як і закон, є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість періоду нарахування штрафних санкцій. Проте його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін
При цьому сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України), а й право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати) (постанова Верховного Суду України від 21.06.2017 у справі № 910/2031/16, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 916/804/17, від 07.08.2018 у справі № 917/2013/17, від 10.09.2020 у справі № 916/1777/19, від 27.02.2024 у справі № 911/858/22).
Період, за який нараховується пеня, має визначені часові межі - початок та кінець періоду (граничні строки) її нарахування, який, зазвичай, може бути пов`язаний з певною календарною датою або подією, що неминуче має настати. Наприклад, такий момент може бути визначений шляхом відображення, зазначення (погодження сторонами) в договорі умови про нарахування пені, зокрема, «до повного виконання зобов`язання», «до дати фактичного виконання», «до повної сплати заборгованості / погашення боргу», «протягом року / усього періоду існування заборгованості» тощо.
Тому на практиці необхідно розмежовувати механізм (формулу) обчислення пені, який характеризує таку її ознаку, як нарахування за кожен день прострочення (поденне нарахування), та строк нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені), який регулює частина шоста статті 232 ГК України. Формулювання, яке містить частина третя статті 549 ЦК України та кореспондуючі їй норми інших нормативних актів, в тому числі умови договору (у випадку відображення, зазначення сторонами подібного в договорі), лише вирізняють (ідентифікують) пеню серед неустойки (інших штрафних санкцій) та визначають механізм (формулу) її обчислення, однак жодним чином не стосуються питання щодо граничного строку, за який може бути нарахована пеня.
У кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.08.2021 у справі № 910/13575/20).
Якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений частиною шостою статті 232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором (постанова Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/6379/14).
У разі відсутності подібних умов у договорі (використання / зазначення в договорі лише формулювання про нарахування пені «за кожен день прострочення») нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені) припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої
Оскільки у даному випадку в п. 7.1 Договору сторони перебачили формулювання «Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов`язання», тобто Договір містить застереження, яким сторони визначення інший строк нарахування штрафних санкцій, аніж визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, пеня за прострочення виконання відповідачем зобов`язань за Договором за 228 днів нарахована позивачем обґрунтовано і правомірно.
Умовами п. 7.3 Договору сторони передбачили, якщо Постачальник не здійснить заміну товару на ідентичний належної якості та/або комплектації, Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі 10 % від суми, визначеної у пункті 3.2 Договору. 
Позивачем заявлена вимога про стягнення штрафу, передбаченого п. 7.3 Договору, в розмірі 1 260 000,00 грн., нарахованого на вартість непоставленого товару в розмірі 12 600 000,00 грн. (12 600 000,00 грн. х 10,0 % = 1 260 000,00 грн.)
Перевіривши наведений позивачем розрахунок штрафу, передбаченого п. 7.3 Договору, суд вважає, що такий розрахунок виконаний правильно, відповідає положенням чинного законодавства та умовам Договору.
За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача штрафу, передбаченого п. 7.3 Договору, в сумі 1 260 000,00 грн. заявлена позивачем обґрунтовано.
Доводи відповідача, що позивач не мав права нараховувати штраф на підставі пункту 7.3 Договору та що застосування штрафу за пунктом 7.1 та 7.3 Договору призведуть до подвійної відповідальності, судом відхиляються як безпідставні зважаючи на те, що підстави для накладення таких штрафів є різними: пункт 7.1 Договору - прострочення виконання зобов`язання перевищує 30 днів, натомість пункт 7.3 Договору - Постачальник не здійснив заміну Товару на ідентичний належної якості та/або комплектації.
Відповідачем у відзиві на позовну заяву викладені клопотання про зменшення розміру неустойки до 1 000 000,00 грн. та розстрочення виконання рішення суду у даній справі строком на 12 місяців.
В обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру неустойки та розстрочення виконання судового рішення відповідач посилається на те, що предмет Договору поставки № 33-02/32-24 від 21.02.2024 є складним спеціалізованим обладнанням індивідуального виготовлення, а не серійною продукцією.
Проте, після поставки товару позивачу та складання Акту від 25.06.2025 перевірки товару у відповідності до Договору поставки № 33-02/32-24 від 21.02.2024, відповідач не ухилявся від виконання Договору, а звернувся до позивача з листом щодо продовження строку усунення недоліків, у якому підтвердив готовність доопрацювати товар та обґрунтував технічну необхідність збільшення строку, тобто, діяв добросовісно та розумно, використовуючи передбачені Договором механізми врегулювання ситуації та прагнучи належного виконання зобов`язання з урахуванням технічної специфіки обладнання. 
Крім того, відповідно до Акту перевірки відповідності товару умовам договору поставки, складеного за результатами приймання товару, встановлено, що 38 із 39 технічних та якісних вимог виконані відповідачем належним чином. Невідповідність зафіксована лише за одним пунктом. 
Також відповідач звертає увагу суду, що допущене прострочення поставки не призвело до зупинення виробничих або ремонтних процесів позивача, а також не унеможливило здійснення ним господарської діяльності. За таких обставин прострочення виконання зобов`язання не спричинило істотних негативних наслідків та не перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з будь-якою шкодою для позивача. Разом із тим, розмір штрафних санкцій, заявлених позивачем, становить близько 40 % від загальної ціни договору, що є істотною частиною вартості предмета закупівлі, а тому застосування штрафних санкцій у такому розмірі є явно неспівмірним наслідкам допущеного порушення.
Крім того, відповідач просить суд зауважити, що у нього відсутнє майно та грошові кошти в кількості достатній для повного одночасного виконання рішення суду. Відповідно до балансу станом на 31.12.2024 та 30.11.2025 відповідач має основні засоби вартістю 530 500 грн., які складаються із внесених до статутного капіталу Товариства засобів виробництва у вигляді верстатів та придбаного у процесі діяльності Товариства обладнання. Отже, навіть якщо використати вищезазначені основні засоби для продажу (добровільно або в межах виконавчого провадження) для розрахунку із позивачем, то це і позбавить відповідача можливості вести господарську діяльність, і все одно не призведе до погашення повної суми боргу. 
Відповідно до виписок з банківських рахунків, відповідач має наразі в розпорядженні наступні грошові кошти: ПАТ «КБ «Акордбанк» - 0 грн.; АТ «КБ «Глобус» - 737 833, 06 грн.; АТ «Універсалбанк» - 6 624, 14 грн. 
Одночасно, відповідачем наразі укладено та виконується ряд договорів, за якими контрагенти мають сплатити на користь відповідача кошти, що дозволять розрахуватися із позивачем без повного зупинення діяльності відповідача в наслідок арешту рахунків та ймовірного банкрутства. Більш того, ряд цих договорів пов`язаний з постачанням товарів для сил оборони України та підприємств критичної інфраструктури. 
Відповідач жодним чином не має наміру ухилятися від виконання судового рішення, але примусове виконання та, як наслідок, арешт всіх рахунків, призведе до остаточного зупинення господарської діяльності відповідача. Відповідач буде змушений почати процедуру банкрутства і виконання судового рішення стане неможливим. 
Відповідно до ст. 233 ГК України (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, зменшення неустойки є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін.
Таким чином, на підставі частини 3 статті 551 ЦК України, частини 1 статті 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки до її розумного розміру.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін (подібний за змістом висновок наведено у постановах Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18, від 22.12.2021 у справі № 918/208/21).
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Разом із тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України, щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Аналогічні правові висновки наведено в постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 915/2095/19, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1199/19, від 04.02.2020.
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (постанови Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 25.02.2020 у справі № 903/322/19, від 07.04.2020 у справі № 904/1936/19, від 12.05.2020 у справі № 910/9767/19, від 29.04.2020 у справі № 917/693/19, від 26.05.2020 у справі № 916/2586/19).
Застосовані у частині 3 статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України словосполучення «суд має право» та «може бути зменшений за рішенням суду» свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Натомість, вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.
Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 916/2259/18, від 24.02.2020 у справі № 917/686/19, від 26.02.2020 у справі № 922/1608/19, від 15.04.2020 у справі № 922/1607/19 та від 04.10.2021 у справі № 922/3436/20.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 звертав увагу, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина 3 статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Категорії «значно» та «надмірно», які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (такий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).
Законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд із цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
У питаннях визначення підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями статті 233 ГК України і частини 3 статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК. Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).
Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22).
Суд з огляду на положення законодавства та умови укладеного між сторонами Договору, а також установлені обставини прострочення та не виконання відповідачем зобов`язання за Договором щодо поставки товару, дійшли висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру неустойки.
Дослідивши наведені відповідачем обставини та подані в їх обґрунтування докази, суд вважає, що надані документи жодним чином не свідчать про здійснення з боку відповідача конкретних дій щодо вжиття усіх можливих заходів для виконання зобов`язань за Договором поставки № 33-02/32-24 від 21.02.2024, більш того, матеріали справи свідчать та відповідачем не заперечується, що товар для здійснення його заміни на якісний після складання Акту від 25.06.2025 перевірки товару у відповідності до Договору поставки № 33-02/32-24 від 21.02.2024 відповідач забрав лише 31.07.2025, тобто більш ніж через місяць, що не може бути свідченням добросовісного виконання умов Договору. 
В даній справі відповідачем не було доведено, що підприємство відповідача знаходиться в тяжкому майновому стані або що існують будь-які інші обґрунтовані обставини, які обумовлюють необхідність втручання суду щодо розміру встановленої відповідальності за порушення відповідачем зобов`язання, а тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки.
При вирішенні питання щодо зменшення розміру неустойки судом також враховано, що довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідача). Водночас, на іншого учасника справи (позивача) не покладався обов`язок з доведення (доказування) спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань: адже сам встановлений судом факт такого несвоєчасного виконання вже був достатньою підставою для застосування штрафних санкцій, а вимог щодо відшкодування шкоди позивач у цій справі не заявляв.
Аналогічний висновок викладений в постанові верховного суду від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19.
Розглянувши клопотання про розстрочення виконання рішення суду у даній справі строком на 12 місяців, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Умовою для надання розстрочки виконання рішення суду є встановлення судом факту наявності виняткових обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, суд повинен врахувати викладені відповідачем обставини, матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. 
При цьому, надання заявникові розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, і закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання розстрочки.
Отже, визначальним фактором при наданні розстрочки є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.
Відповідно до приписів частин 1-3 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відповідно до ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Законодавець визначає, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).
Суд зазначає, що викладені відповідачем обставини щодо скрутного матеріального становища не є винятковими, не спростовують наявність вини у простроченні виконання зобов`язання за Договором поставки № 33-02/32-24 від 21.02.2024. 
Крім того, складний фінансовий стан підприємства не є беззаперечною підставою для надання розстрочки виконання рішення. Неможливість виплати за судовим рішенням відповідачем має доводитися в загальному порядку.
За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).
При цьому відповідачем не обґрунтована вимога про надання розстрочки виконання рішення суду саме строком на 12 місяців, не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження того, яким саме чином він буде щомісячно погашати заборгованість.
Посилання щодо впливу на діяльність відповідача фактору війни судом також оцінюється критично, оскільки всі підприємства, установи та організації України під час збройної агресії Російської Федерації проти України знаходяться в однаковому становищі, тому позивач у справі також знаходиться в несприятливому економічному становищі.
Оцінивши у сукупності надані докази, зіставляючи майнові інтереси обох сторін, суд не вбачає виключних підстав для надання відстрочки виконання рішення. 
Поряд з цим, надання розстрочки та відстрочки є правом, а не обов`язком суду. 
Таким чином, оскільки посилання відповідача щодо ускладнення виконання рішення суду не підтверджені відповідними доказами, враховуючи заперечення позивача проти розстрочення виконання рішення, а також те, що поданими доказами не підтверджено наявну загрозу банкрутства відповідача, відсутність майна, на яке можливо було б звернути стягнення, та відповідно винятковість обставин, які ускладнять виконання рішення, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про розстрочення виконання рішення на 12 місяців.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 86 ГПК України)
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. (ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України)
Названий принцип полягає в тому, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.
Доводи відповідача, наведені в обґрунтування заперечень на позовну заяву, судом визнані безпідставними та недоведеними. 
На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю. 
Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини. 
Керуючись ст., ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Акціонерного товариства «УКРТРАНСНАФТА», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «КВАЛІТЕТ ГІДРАВЛІКА» про стягнення 5 014 800,00 грн. штрафних санкцій за прострочення поставки товару за договором поставки № 33-02/32-24 від 21.02.2024 задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «КВАЛІТЕТ ГІДРАВЛІКА», (69006, м. Запоріжжя, Парковий бульвар, буд. 1А, ідентифікаційний код юридичної особи 42863371) на Акціонерного товариства «УКРТРАНСНАФТА», (01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, буд. 32/2, ідентифікаційний код юридичної особи 31570412) 2 872 800 (два мільйони вісімсот сімдесят дві тисячі вісімсот) грн. 00 коп. пені, 2 142 000 (два мільйони сто сорок дві тисячі) грн. 00 коп. штрафів та 60 177 (шістдесят тисяч сто сімдесят сім) грн. 60 коп. судових витрат на сплату судового збору. Видати наказ.
Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України « 29 » квітня 2026 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.