ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
12 травня 2026 року (12:10)	Справа № 280/268/26 м.Запоріжжя 	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Калашник Ю.В.,
секретар судового засідання Черченко К.Ю., 
за участю представників: позивача - Вишнякова Д.О., відповідача 2 – Литвиненко Ж.М.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комунального некомерційного підприємства «Клініка «Сімейний лікар» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області; Військової частини НОМЕР_1 , треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня №7» Запорізької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
13.01.2026 через підсистему «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач 1), Комунального некомерційного підприємства «Клініка «Сімейний лікар» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області (далі – відповідач 2), Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач 3), треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – третя особа 1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – третя особа 2), Комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня №7» Запорізької міської ради (далі – третя особа 3), у якій позивач просить суд:
визнати протиправною та скасувати постанову відповідача 2, яка оформлена у вигляді довідки №2025-1111-1145-3809-7 від 11.11.2025;
зобов`язати відповідача 2 повторно розглянути питання щодо встановлення придатності до військової служби;
визнати протиправними дії відповідача 1 щодо перевід/взяття на військовий облік позивача;
зобов`язати відповідача 1 зняти з військового обліку позивача та передати особисту справу позивача або до ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем реєстрації позивача;
визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №333 від 11.11.2025 в частині зарахування позивача до списків особового складу.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач перебував на реєстрації в ІНФОРМАЦІЯ_4 . У листопаді 2025 року ОСОБА_1 , було зупинено працівниками поліції та йому вручено повістку на 10.11.2025 прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 для розгляду адміністративних матеріалів. Зазначає, що позивача було мобілізовано і на цей час проходить війську службу. Окремо звертає увагу на той факт, що позивач не перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 . Також позові зазначено, що позивача було мобілізовані взагалі без проходження ВЛК. Так, в застосунку HELSI ОСОБА_1 є довідки про проходження ОСОБА_1 вузьких спеціалістів та взагалі ВЛК у м.Запоріжжя зазначено дати, коли позивач вже фактично перебував у військовій частині. Зазначає, що позивач не був на прийомі у жодного лікаря та має численні захворювання, що потребують обстеження, тобто ОСОБА_1 просто не може бути придатним до несення служби. Зазначає, що дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 11.11.2025 звернулась до відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції із заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення (ч.1 ст.146-1 КК України: насильницьке зникнення). Також зазначає, що дружина позивача має захворювання, а саме, у неї діагностовано злоякісне новоутворення верхнього зовнішнього квадранта грудної залози. Отже, позивач не підлягає призову. Зазначає, що позивач на момент призову мав та має на цей час беззаперечну законну підставу на отримання відстрочки від мобілізації. ОСОБА_1 подавав численні заяви про надання відстрочки до ІНФОРМАЦІЯ_3 (за місцем обліку); до ІНФОРМАЦІЯ_3 (оскільки ІНФОРМАЦІЯ_7 повідомив, що справу передано до даного ТЦК та СП); до ІНФОРМАЦІЯ_8 (за місцем фактичного перебування). Відповіді не отримав. Також, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.02.2025 у справі №280/11658/24 вирішено: визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_8 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 15.07.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_9 розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.12 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560. Рішення набрало законної сили, відкрито виконавче провадження, однак рішення й досі не виконано. Також, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 у справі №520/23648/25 вирішено визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо повідомлення ОСОБА_1 про прийняті комісією рішення за результатом розгляду заяв від 16.08.2025 та від 22.08.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 12 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", з порушенням строку, встановленого Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560. Також зазначає, що ГУ ПФУ в Запорізькій області незаконно припинила ОСОБА_2 – дружині позивача, нарахування та виплату пенсії. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.10.2025 у справі №280/6500/25 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01.07.2025 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.07.2025. Крім того, в провадженні Харківського окружного адміністративного суду наразі перебуває судова справа №520/27639/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяв від 16.08.2025 та від 22.08.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 12 ч. 1 ст. 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та за наслідком розгляду цієї заяви прийняти рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивовану відмову в її наданні відповідно до Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 №560 та зобов`язання відповідача розглянути заяви від 16.08.2025 та від 22.08.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 12 ч. 1 ст. 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та за наслідком розгляду цієї заяви прийняти рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивовану відмову в її наданні відповідно до Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 №560. Отже, позивач вважає постанову ВЛК незаконною, дії ТЦК щодо взяття на облік протиправними, дії військової частини щодо включення до списків особового складу, такими, що винесено/здійснено з порушенням діючих норм матеріального та процесуального права України; такими, що не відповідають фактичним обставинам справи; дії відповідачів по мобілізації та примушення до військової служби незаконними, а довідку ВЛК сфальсифікованою. Просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 19.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
17.02.2026 від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву (вх. №8756). У відзиві зазначає, що призову під час мобілізації підлягають військовозобов`язані, тобто громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років, придатні до військової служби за станом здоров`я, за відсутності передбачених нормами ст. 23 Закону №3543, підстав для відстрочки. Щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.12 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізація», то позивач у позовній заяві стверджує, що мав законні підстави для надання йому відстрочки від призову, на підставі п.12 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізація». Однак, зазначена позиція є непідтвердженою, необґрунтованою та свідчить про недобросовісне користування своїми правами, оскільки чинне законодавство чітко передбачає механізм реалізації права на відстрочку. Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Кабінету Міністрів України постановою від 16.05.2024 №560 затвердив Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок №560), громадянин, який вважає, що має підстави для відстрочки, зобов`язаний самостійно звернутися до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про надання відстрочки та надати документи, що підтверджують відповідні обставини. Жодних перешкод для реалізації цього права позивачем не було зазначено. Позивач не вказав, чому протягом тривалого часу, в межах дії обставин, які, за його твердженням, давали підстави для відстрочки, не звертався до відповідача з відповідною заявою та не збирав підтвердні документи завчасно. Сама по собі наявність потенційних підстав для відстрочки не звільняє особу від обов`язку дотримуватися визначеної процедури. Зокрема, збирання документів для оформлення відстрочки та їх своєчасне подання є відповідальністю призовника, і відсутність дій у цьому напрямку не може бути виправдана лише посиланням на наміри чи припущення. Крім того, згідно інформації з Єдиного державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів відсутня інформація про надання ОСОБА_1 відстрочки автоматично. Згідно витягу з наказу №1083 про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 був призваний на військову службу 12.11.2025 та відправлений до військової частини НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_10 зазначає, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом. При цьому, реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця. Просить відмовити у задоволенні позову.
18.02.2026 представник позивача надав відповідь на відзив, у якій зазначає, що відповідач 1 не наведено жодного спростовання позиції позивача щодо незаконного взяття на облік не за місцем перебування. Також зазначено про фальсифікацію проходження ВЛК та про незаконне обмеження волі.
Представник третьої особи КНП «Міська лікарня №7» Запорізької міської ради надав суду клопотання про розгляд справи без його участі. Також зазначає, що позивач не проходив у КНП «Міська лікарня №7» медичний огляд. 
Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 також надав суду клопотання про розгляд справи без його участі. Також зазначив, що позивач має зареєстроване місце проживання, яке відноситься до території обслуговування ІНФОРМАЦІЯ_11 . Проте, позивач у жодному ІНФОРМАЦІЯ_5 на обліку не перебував. Після проведення роботи з виявлення військовозобов`язаних, які помилково взяті системою на військовий облік не за місцем реєстрації, позивач був прийнятий на військовий облік за місцем реєстрації – ІНФОРМАЦІЯ_12 .
Протокольною ухвалою суду від 15.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання на 12.05.2026.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав пояснення відповідно до змісту позовної заяви. Окремо акцентував увагу на тому, що позивача безпідставно взято на облік у ІНФОРМАЦІЯ_6 . Також зазначив, що позивач не проходив ВЛК у КНП «Клініка «Сімейний лікар» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області взагалі, вузькі спеціалісти його не оглядали. Вказав, що підпис позивача на інформованій згоді був підроблений. Просив позов задовольнити.
Представник відповідача 2 проти позову заперечила та зазначила, що факт проходження позивачем ВЛК повністю підтверджується. Ситуація, коли особа фактично не пройшла ВЛК, проте оформлено довідку про придатність до військової служби – є неможливою. Довідка ВЛК підписана цифровими підписами вузьких спеціалістів. Просить позовні вимоги залишити без задоволення.
У судовому засіданні 12.05.2026 судом проголошено скорочене рішення.
Заслухавши вступне слово та пояснення учасників представників сторін, свідків, дослідивши надані сторонами до матеріалів справи письмові докази, суд встановив такі обставини.
Позивач відповідно до довідки від 17.07.2022 №2301-7501138692 є ВПО. Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .
Із пояснень представника ІНФОРМАЦІЯ_13 судом встановлено, що позивач перебував на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_11 .
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11.11.2025 ВЛК при КНП «Клініка «Сімейний лікар» ШСР ЗРЗО проведено медичний огляд «ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_14 » ОСОБА_1 , за результатом якого видано Довідку ВЛК від 11.11.2025 №2025-1111-1145-3809-7. 
Відповідно до вказаної довідки позивач придатний до військової служби (а.с.28,29 т.1, а.с.19 т. 2).
Проходження позивачем ВЛК занесено до Книги протоколів засідань ВЛК (копія витягу долучено до матеріалів справи, т.2 а.с.18). 
Відповідачем 1 видано наказ №1083, відповідно до якого позивача призвано на військову службу під час мобілізації та направлено до ВЧ НОМЕР_1 (а.с.196, т.1).
Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №333, позивача, на підставі поіменного списку ІНФОРМАЦІЯ_15 від 11.11.2025 №11058, зараховано до списків особового складу та призначено на посаду (а.с.147, т.1).
Вважаючи, що відповідач 1 протиправно взяв позивача та облік, вважаючи протиправною Довідку ВЛК позивач звернувся до суду із цим позовом. При цьому, як похідними визначено вимоги про скасування наказу ВЧ НОМЕР_1 в частині зарахування позивача до списів особового складу.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суб`єктом владних повноважень на підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Так, позивач вважає протиправним взяття його на облік ІНФОРМАЦІЯ_16 , оскільки він перебував на обліку ІНФОРМАЦІЯ_11 .
З цього приводу суд зазначає наступне.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану", затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває до теперішнього часу.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військову службу і військовий обов`язок" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно з частинами 1, 3 статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ).
Приписами частини 7 статті 1 Закону №2232-XII установлено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період (частина 9 статті 1 Закону №2232-ХІІ).
Також, відповідно до частини 10 статті 1 Закону №2232-ХІІ громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;
прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;
виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Як установлено частинами 1, 2 статті 35 Закону №2232-XII на загальному військовому обліку перебувають резервісти, а також військовозобов`язані, які не заброньовані за центральними та місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і закладами освіти незалежно від підпорядкування і форми власності на період мобілізації та на воєнний час.
На спеціальному військовому обліку перебувають військовозобов`язані, заброньовані за центральними та місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями на період мобілізації та на воєнний час.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 37 Закону №2232-ХІІ взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України на військовий облік військовозобов`язаних, крім іншого, які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників.
Згідно з абзацами 1-2 частини 1 статті 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) (абзац 1 частини 5 статті 22 Закону №3543-ХІІ).
Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом. Військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, тобто період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, належить до військової служби за призовом.
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
За змістом положень пункту 9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який серед іншого визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення (далі - Порядок №560, у редакції чинній на момент спірних правовідносин).
Пунктом 3 Порядку №560 передбачено, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період проводиться незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Відповідно до пункту 25 Порядку №560, громадяни чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
За змістом пункту 74 цього ж Порядку військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до пункту 81 Порядку №560, призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюють: військовозобов`язаних та резервістів (крім резервістів, які уклали контракти на проходження служби у військовому резерві) - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
У разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку (крім тих осіб, що добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Як висновується з вказаних норм законодавства, положення пункту 81 Порядку №560 передбачають можливість призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку із постановленням на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов.
Отже, твердження представника позивача щодо незаконного його взяття на облік відповідачем 1 спростовані п. 81 Порядку №560, яким прямо передбачено можливість постановлення особи на військовий облік не за місцем перебування, у разі призову на військову службу від час мобілізації.
Відтак, вимоги про визнання протиправними дій відповідача 1 щодо перевід/взяття на військовий облік позивача та про зобов`язання відповідача 1 зняти з військового обліку позивача та передати особисту справу позивача або до ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем реєстрації позивача – є необґрунтованими.
Щодо твердження позивача про те, що він взагалі не проходів ВЛК, не враховані всі його діагнози та хвороби, то суд зазначає таке.
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджене Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до п. 1.2 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це:
- медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби;
- визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ;
- встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Пунктом 2.1 розділу І Положення № 402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання. Відповідно до п. 2.2 розділу І Положення № 402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК), ВЛК регіону. Згідно із положеннями підпункту 2.5.1 пункту 2.5 розділу І Положення № 402 до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК Десантно-штурмових військ; ВЛК ТЦК та СП; ВЛК розвідувального органу Міністерства оборони України; ВЛК Сил спеціальних операцій Збройних Сил України; ВЛК інших закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності. Згідно із п.п. 2.5.1 пункту 2.5 розділу І Положення № 402 до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК Десантно-штурмових військ; ІНФОРМАЦІЯ_17 ; ВЛК Сухопутних військ Збройних Сил України; ВЛК Сил спеціальних операцій Збройних Сил України; ВЛК інших закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності.
ЦВЛК має право розглядати, переглядати, скасовувати, відміняти, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України (абз. 15 п.п. 2.3.4 п. 2.3 розділу I Положення №402).
Відповідно до п. 2.4.4 п. 2.4 розділу І Положення №402 на ВЛК регіону покладаються обов`язки, зокрема, з організації військово-лікарської експертизи, керівництва підпорядкованими ВЛК, контролю за їхньою роботою та надання їм методичної і практичної допомоги в зоні відповідальності; розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи. ВЛК регіону має право приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати, відміняти або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК (абз. 5 п.п. 2.4.5 п. 2.4 розділу I Положення №402). Постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку (п. 2.4.10 розділу І Положення № 402).
За змістом п. п. 3.3 глави 3 розділу ІІ Положення №402, скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року №608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення». Штатні ВЛК перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення оригіналів медичних документів або належним чином завірених їх копій, а також наявних медичних записів та висновків у відповідних реєстрах електронної системи охорони здоров`я. Відповідно до п.п. 3.4 глави 3 розділу ІІ Положення №402 у разі визнання штатною ВЛК заяви чи скарги щодо перегляду (відміни, скасування) постанови ВЛК обґрунтованою, ВЛК штатної ВЛК переглядає оскаржувану постанову або приймає рішення про направлення на контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК. Таке рішення є обов`язковим до виконання та має бути реалізовано не пізніше ніж в місячний строк з дати прийняття.
Отже, для проведення військово-лікарської експертизи створюються штатні та позаштатні військово-лікарські комісії, які проводять медичний огляд осіб, передбачених п. 1.1 розділу І Положення № 402, зокрема, з метою визначення ступеня придатності до військової служби, а також осіб, раніше визнаних непридатними до військової служби, за результатами якого приймають постанови, що оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання ВЛК. До позаштатних постійно діючих ВЛК належать, крім інших, ВЛК територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
ВЛК КНП «Клініка «Сімейний лікар» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області є позаштатною постійно діючою ВЛК.
У разі непогодження із постановами позаштатних ВЛК особа має право звернутись до ВЛК вищого рівня зі скаргою на дії чи рішення ВЛК. ВЛК регіону мають право скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК та направляти військових на контрольний медичний огляд, а також за їх рішенням може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд. Натомість, оскарженими у судовому порядку можуть бути постанови ВЛК регіонів та постанови ЦВЛК.
Так, однією із підстав для скасування довідки ВЛК від 11.11.2025 є те, що позивач не погоджується з об`єктивністю і повнотою проведених досліджень, зокрема вказує на те, що ВЛК не було взято до уваги докази наявності у нього певних захворювань, що призвело до помилкового висновку про придатність його до військової служби.
Позивач надає до матеріалів справи медичні документи, обстеження, консультативні висновки тощо. Проте, суд зазначає, що оцінка їх змісту, співвідношення з клінічними даними та визначення ступеню придатності до військової служби належить до компетенції військово-лікарської комісії як спеціалізованого органу, а не суду. Суд не наділений повноваженнями здійснювати переоцінку медичних висновків або замінювати висновки ВЛК своїми власними.
В свою чергу, повноваження щодо аналізу та оцінки медичних документів з метою визначення стану здоров`я, наявності або відсутності певного діагнозу та придатності (непридатності) особи до військової служби за результатами медичного обстеження, покладені саме на військово-лікарську комісію.
Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 у справі №806/526/16 зазначив, що у межах адміністративного процесу суд не надає оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідженні медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі. Суд не має права вирішувати медичні питання, ставити під сумнів діагнози, або надавати власну оцінку стану здоров`я, оскільки не є медичною установою.
Оскарження діагнозу або ступеню придатності до військової служби відбувається шляхом звернення до вищестоящої ВЛК, а не до суду.
Однак немає даних про те, що позивач звертався до регіональної ВЛК зі скаргою чи заявою щодо перегляду постанови ВЛК викладеним у довідці військово-лікарської комісії від 11.11.2025 №2025-1111-1145-3809-7 про придатність позивача до військової служби.
У судовому засіданні представник позивача усно зазначив, що скарга була подана, проте письмових доказів суду не надав. Також суду не надано рішення, за результатами розгляд скарги позивача.
Отже, перевірка рішення позаштатної ВЛК на предмет того, чи дотримані всі умови та критерії, передбачені Положенням №402 при проведенні медичного огляду військового, належить до функцій ВЛК регіону чи ЦВЛК, а остаточного рішення, яке підлягає судовому оскарженню, з приводу придатності позивача до військової служби та встановлення причинного зв`язку захворювань, ВЛК регіону чи ЦВЛК (в межах справи) не приймали, тому позивач не дотримався вимог Положення №402 щодо процедури оскарження результатів медичного огляду, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог адміністративного позову.
Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.02.2025 по справам №240/13173/22 та №600/3273/22-а.
Згідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У цьому контексту варто звернути увагу на постанову від 10 лютого 2022 року у справі №160/7153/20 у якій Верховний Суд наголосив, що перевірка правильності прийнятого військово-лікарською комісією рішення виключно за медичними показниками не входить до компетенції адміністративного суду.
Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною другою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2021 року у справі №820/5570/16 та від 12 червня 2020 року у справі №810/5009/18 про те, що надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби виходить за межі судового розгляду суду.
Дискреційні повноваження - це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким. З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Отже, питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити їх законність лише в межах дотримання процедури прийняття таких. Однак, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суд не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідності дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене суд зазначає, що позивач не скористався своїм правом на оскарження рішення ВЛК у порядку, передбаченому Положенням №402, до звернення до суду із цим позовом.
Із цих же підстав суд не надає оцінку доказам та твердженням представника позивача, що на цей час позивач переніс операцію та перебуває на реабілітації. Суд не може надавати оцінку медичним діагнозам, з огляду на викладене вище. Крім того, такі події вже мали місце після призову позивача та виходять за предмет спору. 
Щодо твердження представника позивача про те, що позивач взагалі не проходив ВЛК та його не оглядали лікарі, суд зазначає таке.
Довідка ВЛК від 11.11.2025 №2025-1111-1145-3809-7, від підпису якого позивач відмовився, містить електронні підписи членів ВЛК, а саме: ОСОБА_3 (терапевт), ОСОБА_4 (офтальмолог), ОСОБА_5 (медична сестра). Крім того, відповідно до витягу з МІС HELSI ОСОБА_1 (а.с.15 т.2), 11.11.2025 проведено прийом позивача у ЛОРа, невролога, офтальмолога, терапевта, хірурга. Також, у позивача відібрано 11.11.2025 аналізи (а.с.16, т. 2).
Також, у судовому засіданні 12.05.2026 допитані свідки, а саме члени ВКЛ:
ОСОБА_3 , яка є головою ВЛК, лікар-терапевт. Свідок зазначила, що позивача візуально не пам`ятає з огляду на велику кількість осіб, які проходили ВЛК за цей період. Також зазначила, що не може бути такого, що особа, якій видано довідку ВЛК медичний огляд не проходила. Зазначила, що всі особи здають аналізи, результати яких є в той же день. Щодо неспівпадіння дат огляду і дат занесення відомостей до HELSI вказала, що оскільки дуже велике навантаження, лікарі оформлюють документи в електронному вигляді пізніше, інколи навіть через декілька днів. Про цьому, дата епізоду (фактичного огляду) завжди є вірною;
ОСОБА_4 , член ВЛК, офтальмолог. Зазначив, до записи до HELSI завжди вносяться пізніше дати фактичного прийому. Зауважив, що завжди оглядає людину, яка проходить ВЛК;
ОСОБА_6 , ЛОР, вказав, що ОСОБА_1 не пам`ятає, оскільки велика кількість осіб, які проходять ВЛК;
ОСОБА_7 (невролог), вказав, що по прізвищу позивача не пам`ятає. Пояснив, що рішення про придатність особи до військової служби завжди виноситься на підставі огляду. Такого факту, як надання довідки ВЛК про придатність до військової служби без фактичного огляду особи бути не може;
ОСОБА_5 , медична сестра, секретар ВЛК, займається оформленням документів. Зазначила, що особи, які проходять медичний огляд здають аналізи, результати яких готові у той же день. Особа може відмовитись від відпису, про що ставиться штамп.
Підсумовуючи викладене вище, з урахуванням показань свідків та наявних документів, суд зазначає, що твердження представника позивача про те, що позивач взагалі не проходив ВЛК не доведено жодними доказами. 
Натомість, свідчення членів ВЛК та лікарів, які проводять медичний огляд, відомості HELSI та МІС HELSI ОСОБА_1 свідчать про те, що позивач 11.11.2025 пройшов медичний огляд щодо визначення придатності до військової служби у КНП «Клініка «Сімейний лікар» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області.
Щодо тверджень представника позивача про те, що підписи позивача на інформованій згоді та на згоді на обробку персональних даних підроблені (а.с.20, т.2), то суду зазначає, що не може надавати візуальну оцінку справжності чи підробці підпису.
Щодо тверджень представника позивача про те, що записи у HELSI вчинені вже після огляду, то з цього питання свідки роз`яснили механізм і процедуру внесення даних до бази та зазначили, що фактична дата огляду (11.11.2025) може не співпадати із датою занесення відомостей до HELSI, оскільки інформацію про огляд лікарі майже завжди вносять пізніше, інколи навість через декілька днів. 
З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для скасування постанови відповідача 2, яка оформлена у вигляді довідки №2025-1111-1145-3809-7 від 11.11.2025, а тому, відповідно, відсутні і підстави для повторного огляду позивача з питань придатності до військової служби.
Щодо вимог до ВЧ НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу №333 від 11.11.2025 в частині зарахування позивача до списків особового складу, то ця вимога є повністю похідна від попередніх, а тому, відповідно, задоволенню не підлягає.
Щодо тверджень представника позивача про протиправність призову позивача з огляду на те, що ОСОБА_1 має право на відстрочку, суд зауважує, що до моменту мобілізації позивача ним у встановленому порядку відстрочка від призову не оформлена. Наявність права на відстрочку не є тотожним поняттю «оформлення відстрочки». Рішення про надання позивачу відстрочки органами ТЦК та СП не приймалось. Відтак, посилання на протиправність призову з таких підстав є необґрунтованим.
Отже, підсумовуючи викладене вище, позовні вимоги є недоведеними та задоволенню не підлягають.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Підсумовуючи наведене, суд не може погодитись з обґрунтованістю доводів та вимог позивача.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 241, 243-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Комунального некомерційного підприємства «Клініка «Сімейний лікар» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області (70401, Запорізька область, Запорізький район, с. Миколай-Поле, вул. Центральна, буд. 46-А; код ЄДРПОУ 02006722); Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_6 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_7 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), Комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня №7» Запорізької міської ради (69118, м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, 9, код ЄДРПОУ 35535544) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування рішення, - відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено 21.05.2026. 

Суддя Ю.В. Калашник