Номер провадження: 22-ц/813/3033/26 
Справа № 521/15912/24
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі: Узун Н.Д.,
переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Врона Андрій Валентинович, на рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 21 травня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

В С Т А Н О В И В:
30 вересня 2024 року ОСОБА_2 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 24.10.2021 відповідач ОСОБА_1 керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «Dodge Charger» державний номерний знак НОМЕР_1 , діючи з необережності, не вжив належних і своєчасних заходів до зменшення швидкості свого руху до безпечної та здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , внаслідок чого останній помер на місці. Вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 19.12.2022 у справі №515/291/22 відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. В силу ст. 75 КК України, звільнено відповідача від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки. При призначенні покарання суд першої та апеляційної інстанції у якості пом`якшуючих обставин врахував добровільне відшкодування завданого збитку, а також наявність домовленості з питання подальшого відшкодуванням завданої моральної шкоди. Однак, після розгляду справи у суді апеляційної інстанції з 16.05.2023, тобто вже майже півтора року, відповідач уникає виконання домовленостей з позивачкою щодо відшкодування завданої шкоди.
З урахуванням зазначеного, позивачка була вимушена звертатися до суду за захистом свого права із позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Позивачка в судове засідання в суді першої інстанції з`явилася разом із представником ОСОБА_4 , позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, в судове засідання з`явився представник відповідача ОСОБА_5 , заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
21 травня 2025 року рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2 400 000 (два мільйони чотириста тисяч) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 21 000 (двадцять одна тисяча) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 до спеціального фонду державного бюджету судовий збір у розмірі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Врона Андрій Валентинович, подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 21 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Від позивачки до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому ОСОБА_2 просить суд рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2025 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
В судове засідання, призначене на 01 квітня 2026 року об 16 год 00 хв учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями.
Від представника відповідача - адвоката Врони А.В, до апеляційного суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю адвоката у кримінальній справі.
Однак, колегія суддів не вважає за доцільне відкладення розгляду даної справи та відмовляє в задоволенні клопотання про відкладення з огляду на наступне. 
Згідно статті 372 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Явка до суду апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалася.
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Позиція ОСОБА_1 щодо суті спору та законності рішення суду першої інстанції чітко викладена в апеляційній скарзі.
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, враховуючи, що судом не встановлено обставин, які б перешкоджали розглянути справу за відсутності позивачки та її представника, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.
Згідно положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду відповідає вказаним вимогам, а подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав. 
Так, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачку й загиблого малолітнього брата об`єднували тісні теплі сімейні відносини. Після смерті брата, позивачка переживає постійні душевні страждання, втрату душевного спокою, весь час перебуває у стані напруження та стресу, її нормальні життєві зв`язки були суттєво порушенні. Суд першої інстанції вважав, що страждання позивачки внаслідок смерті рідного брата є триваючими, тому що втрата близької людини є великою трагедією у її житті. В результаті злочинних дій відповідача, позивачці завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях через смерть рідного брата.
Дослідивши обставини справи, апеляційний суд вважає вірними такі висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.
24 жовтня 2021 року ОСОБА_1 (відповідач у справі) керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «Dodge Charger», державний номерний знак НОМЕР_1 , у світлу пору доби та в умовах необмеженої видимості здійснював рух по асфальтобетонному сухому дорожньому покриттю проїзної частини вул. Перемоги в межах населеного пункту с. Струмок Білгород-Дністровського району Одеської області зі сторони с. Нерушай в сторону с. Спаське, під`їзжаючи до будинку №84а , що знаходиться на відстані 275 м від місця ДТП, де дорога має по одній смузі для руху транспортних засобів в кожному напрямку, рухався зі швидкістю 135 км/год. Під час руху по проїзній частині вул. Перемоги, наближаючись до будинку №90 , маючи реальну і об`єктивну можливості своєчасно виявити небезпеку для свого подальшого руху - велосипедиста ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перетинав вул. Перемоги справа наліво, маючи технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста, водій ОСОБА_1 , діючи з необережності не вжив належних і своєчасних заходів до зменшення швидкості свого руху до безпечної, аж до зупинки автомобіля, проявляючи злочинну самовпевненість, продовжив рух у зазначеному режимі, не дотримуючись безпечної дистанції під час руху та грубо ігноруючи вимоги дорожньої розмітки, перетнув суцільну лінію 1.1., в результаті чого скоїв наїзд передньою правою частиною кузову керованого автомобіля «Dodge Charger», д.н.з. НОМЕР_1 , на велосипедиста ОСОБА_3 на зустрічний для нього смузі руху.
Внаслідок даної ДТП велосипедиста ОСОБА_3 було смертельно травмовано. Під час ДТП ОСОБА_3 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження: а) травма голови; 2 садна лобової ділянки зліва, садно лобової ділянки справа, садно лівої величної ділянки, садно правої щічної ділянки, садно спинки носа, садно лівого крила носа, садно кінчика носа, крововилив у м`які тканини голови в потиличній ділянці справа, перелом склепіння та основи черепу, розрив твердої мозкової оболонки в правій потиличній ділянці, дрібно вогнищеві крововиливи від м`якими оболонками на випуклих поверхнях великих півкуль головного мозку, розмізчення тканини мозочка; б) травма тулубу: безліч саден правої бічної поверхні тулубу; в) травма кінцівок: садно зовнішньої поверхні ліктьового суглобу, садно тильної поверхні лівого променево-запясткового суглобу, садно внутрішньої поверхні правого ліктьового суглобу, садно задньої поверхні правого ліктьового суглобу, садно задньої поверхні нижньої третини правого передпліччя, 4 садна тильної поверхні правої кисті, садно верхньо-зовнішнього квадранта правої сідниці, садно зовнішньої поверхні верхньої третини правого стегна, садно зовнішньої поверхні середньої третини правого стегна, садно правої підколінної ямки, перелом середньої третини правої стегнової кістки, забійна рана задньої поверхні третини правої гомілки.
За даним фактом 24.10.2021 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021160000001289 та розпочато досудове розслідування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
В даному кримінальному провадженні позивачку ОСОБА_2 визнано потерпілою.
Вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 19.12.2022 у справі №515/291/22 відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено останньому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. В силу ст. 75 КК України відповідача звільнено від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки. Суд першої інстанції при призначенні відповідачу покарання, врахував пом`якшуючі обставини такі як: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність у обвинуваченого на утриманні малолітньої дитини, позитивна характеристика за місцем проживання, а також добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди (ст. 66 КК України, ст. 386 КПК України), з огляду на наявність у матеріалах справи розписок, згідно яких позивач у рамках даного кримінального провадження частково отримувала грошову компенсацію за завдану матеріальну та моральну шкоду. Суд першої інстанції при призначенні відповідачу міри покарання врахував, що на момент ухвалення вироку останнім вже було частково сплачено грошові кошти позивачу, в рахунок компенсації за завдану матеріальну та моральну шкоду, а також врахував наявність домовленості з питання подальшого відшкодуванням завданої моральної шкоди.
Відповідно до ухвали Одеського апеляційного суду від 16.05.2023 у справі №515/291/22, суд апеляційної інстанції при перегляді судового рішення дійшов аналогічного висновку, що і суд першої інстанції про наявність пом`якшуючих обставин, у вигляді відшкодування завданих збитків, які потрібно було врахувати при призначенні міри покарання. Окремо суд апеляційної інстанції звернув увагу на той факт, що позивачка з відповідачем дійшли згоди, що останній і в подальшому зобов`язується відшкодувати завдану моральну шкоду.
Тобто, суди дійшли висновку про наявність пом`якшуючих обставин при вирішенні питання призначення покарання, зокрема часткове відшкодування моральної та матеріальної шкоди.
Судом встановлено, що з вересня 2023 року позивачка неодноразово намагалася вирішити спір у позасудовому порядку, звертаючись до відповідача з проханням здійснювати відшкодування хоча б частково з деякою періодичністю.
В судовому засіданні в суді першої інстанції позивачка пояснила суду, що після спливу строку на касаційне оскарження, з 16.05.2023 відповідач відмовляється у добровільному порядку відшкодовувати завдану шкоду. При цьому позивачка не заперечувала факту часткового відшкодування відповідачем матеріальної та моральної шкоди, про що і зазначається у позовній заяві.
У відзиві на позов стороною відповідача було зазначено про наявність у матеріалах справи розписок, згідно яких позивачці в рамках кримінального провадження вже було частково відшкодовано завдану шкоду та на наявність розписки від 13.03.2023, згідно якої відповідач зобов`язується відшкодувати позивачу завдану шкоду до 13.03.2027 у розмірі 56 000 доларів США.
Представник відповідача в судовому засіданні в суді першої інстанції не заперечував факту домовленості з позивачем щодо майбутнього відшкодування шкоди та зазначав про передчасність даного позову станом на 2024 рік, оскільки сторони домовились про строки компенсації.
У поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивачкою не було надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 відмовляється добровільно виконувати домовленість щодо відшкодування моральної шкоди. Також скаржник вважає, що судом першої інстанції не було враховано актуальну судову практику при визначенні розміру моральної шкоди. Апелянт вважає, що при розгляді справи було проігноровано факт наявності між сторонами договірних правовідносин щодо відшкодування моральної шкоди, строку такого відшкодування та того, що третина від домовленої суми вже була відшкодована ОСОБА_1 добровільно.
Згідно ч. ч. 1, 7 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК України. Оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (ч. 3 ст. 61 ЦПК України), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові №4 від 01.03.2013 роз`яснив, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч. 2 ст. 1168 ЦК України).
Слід зауважити, що предметом доказування у даній справі є наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди, а не як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, неналежне виконання зобов`язання за розпискою.
Апеляційний суд наголошує на правильності висновків суду першої інстанції щодо того, що позивачка звернулась до суду на загальних підставах за захистом свого права, як особа, якій кримінальним правопорушенням завдано шкоди. Предметом даного позову є відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а не стягнення боргового зобов`язання за розпискою від 13.03.2023, а тому доводи апеляційної скарги про наявність розписки, як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, відхиляються апеляційним судом.
Щодо необґрунтованості розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню, то колегія суддів погоджується із тим, що попередній стан, який існував у позивачки ОСОБА_2 ніколи не зможе відновитися повністю, оскільки смерть близької людини є невідворотною і непоправною втратою. Страждання позивачки внаслідок смерті рідного брата є триваючими, тому що втрата близької людини є великою трагедією у її житті. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням. Втрата близької людини - гостра стресова ситуація, яка проявляється як феномен посттравматичного стресового розладу, що містить симптоми вторгнення, уникнення, підвищення фізіологічної збудливості.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Стороною позивача здійснено підрахунок суми матеріального еквівалента моральної шкоди для ОСОБА_2 , відповідно до якого вказана сума становить 2 400 000 грн (два мільйони чотириста тисяч гривень).
Судом було встановлено, що смерть малолітнього ОСОБА_6 , який був членом сім`ї позивачки, настала від неправомірних дій відповідача, вина якого встановлена вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 19.12.2022 у справі №515/291/22.
Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. 
Тому, грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Колегія суддів вважає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції врахував глибину фізичних та душевних страждань, завданих ОСОБА_2 , а також вимоги розумності та справедливості й дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди у заявленому розмірі. Висновок суду першої інстанції щодо визначеного судом розміру моральної шкоди є правильним, законним та обґрунтованим. Суд правильно керувався засадами розумності, виваженості та справедливості й тим, що завданими діями, негативними наслідками, які продовжувалися після вчиненян відповідачем кримінального правопорушення, позивачці завдано моральної шкоди, яка полягає в тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, зусиллях, необхідних для відновлення емоційного стану, невідворотності наслідків, спричинених діями відповідача, а також неможливості відновлення попереднього стану, адже втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню
Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних висновків щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги зводяться до формальних міркувань та не впливають на розгляд справи по суті. При цьому апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі RuizTorija v. Spain, серія A, №303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
З огляду на вищевказане, в апеляційній скарзі відсутні доводи, які б свідчили про порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суду на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Врона Андрій Валентинович, - залишити без задоволення.
Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 21 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено: 30 квітня 2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда