ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/4049/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2026 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення коштів
встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 (далі позивач) до ОСОБА_1 код РНОКПП НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 (далі відповідач), в якій позивач просить:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) спричиненої шкоди в розмірі 15845 (п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок п`ять гривень) 64 коп.
Ухвалою від 13.03.2026 суддя прийняла позовну заяву та відкрила спрощене позовне провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) від 17.04.2025 року № 191-ОС, відповідача призначено на посаду курсанта відділу базової загальновійськової підготовки. Зазначає, що відповідач, будучи військовослужбовцем за призовом по мобілізації під час дії особливого періоду, 23 травня 2025 року в період часу з 15:35 год до 15:45 год, під час слідування з Львівського військово-медичного клінічного центру ДПСУ до Кінологічного навчального центру на службовому автомобілі, здійснив втечу та не повернувся до військової частини НОМЕР_1 за місцем її постійної дислокації. За даним фактом, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) від 24.05.2025 № 618-АГ призначено службове розслідування.
Продовжує, що за результатами висновку службового розслідування, було встановлено та підтверджено факт протиправних дій солдата ОСОБА_2 , який діючи всупереч інтересам служби та вимогам Статутів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, здійснив втечу під час слідування з Львівського військово медичного клінічного центру ДПСУ та станом на дату закінчення проведення службового розслідування не повернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вказує на ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 5 статті 407 КК України, про що видано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.06.2025 № 735-АГ «Про результати службового розслідування».
Відповідачу за час проходження ним військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) 14.05.2025 року нараховано та виплачено грошове забезпечення за травень 2025 року на загальну 20 103 (двадцять тисяч сто три гривні ) 70 коп. з урахуванням податків та зборів, які зараховано на його картковий рахунок в ПАТ «ПриватБанк» 14 травня 2025 року.
Враховуючи, що з дня самовільного залишення відповідачем місця несення служби, 23 травня 2025 року, він безпідставно відсутній на службі та не виконує обов`язків військової служби, наказом Кінологічного навчального центру від 24.11.2025 № 632-ОС, ОСОБА_3 позбавлено премії повністю за травень місяць 2025 року. От же в наслідок вчинення ОСОБА_1 протиправних дій, у зв`язку з перерахунком останньому грошового забезпечення за травень та позбавленням премії повністю, виникла переплата грошового забезпечення. Відтак, відповідач незаконно набув кошти в якості грошового забезпечення, за період невиконання ним обов`язків військової служби, тим самим спричинивши майнову шкоду позивачу.
Ухвала про відкриття провадження у справі надіслана на адресу відповідача засобами поштового зв`язку.
Як видно з трекінгу поштових відправлень Укрпошта №R67183779599, лист повернувся у зв`язу з: «одержувач відсутній за вказаною адресою».
Також, на адресу суду повернувся конверт з повідомленням про вручення поштового відправлення.
Суд зазначає, що згідно з пунктом 4 частини шостої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) днем вручення судового рішення є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Частиною одинадцятою статті 126 КАС України передбачено, що в разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Згідно з пунктами 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270) у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.
Водночас до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками за закінченням терміну зберігання, адресат вибув, адресат відсутній і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Суд при розгляді вказаного питання враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 28.01.2021 у справі № 820/1400/17.
Таким чином, суд здійснив усі, передбачені КАС України, заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд цієї справи.
Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.
Частиною п`ятою статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.
Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених позовних вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

Згідно з витягом з наказу командира начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15.04.2025 №188-ОС Про особовий склад, ОСОБА_1 зарахований у списки особового складу частини та на всі види забезпечення.
Відповідно до витягу з наказу командира начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.04.2025 №191-ОС Про особовий склад ОСОБА_1 призначений курсантом першої групи першого відділення відділу базової загальноосвітньої підготовки, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, який перебуває у розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.06.2025 №735-АГ Про результати службового розслідування було встановлено та підтверджено факт протиправних дій солдата ОСОБА_2 , який діючи всупереч інтересам служби та вимогам Статутів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, здійснив втечу під час слідування з Львівського військово-медичного клінічного центру ДПСУ та станом на дату закінчення проведення службового розслідування не повернувся. 
Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 23 по 31 травня 2025 року заборгованість становить 15845 грн 64 коп.
Посилаючись на те, що відповідач набув грошові кошти без достатньої правової підстави, оскільки самовільно залишив місце служби під час дії воєнного стану та фактично не виконував військового обов`язку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі Закон №2011).
Відповідно до статті 1 Закону №2011 соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. На підставі частини першої статті 9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011 до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Суд зазначає, що питання повернення зайво виплачених коштів не врегульовані нормами спеціального законодавства. У той же час такі питання врегульовані Цивільним кодексом України.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї норми матеріального права зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.
Водночас стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.
Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц вказала, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.
Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц виклав, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.
Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.
Повертаючись до обставин справи, суд встановив, що під час службового розслідування факт протиправних дій солдата ОСОБА_2 , який діючи всупереч інтересам служби та вимогам Статутів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, здійснив втечу під час слідування з Львівського військово-медичного клінічного центру ДПСУ та станом на дату закінчення проведення службового розслідування не повернувся.
Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 23 по 31 травня 2025 року заборгованість становить 15845 грн 64 коп.
Суд у межах спірних правовідносин не здійснює перевірку дій посадових осіб Військової частини, які нараховували та виплачували кошти відповідачу під час його фактичної відсутності у військовій частині.
Разом із тим, суд вважає, що відповідач діяв недобросовісно, оскільки був відсутній на службі без поважних причин, проте отримував грошове забезпечення. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов`язок у поверненні безпідставно набутого грошового забезпечення, в сумі 15845 грн 64 коп.
Відтак, з урахуванням п.15 Порядку №260, грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. 
Отже, в силу вищевказаних вимог Цивільного Кодексу України такі кошти підлягають поверненню платнику.
За приписами частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частин першої та другої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зважаючи на встановлені у цій справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) спричиненої шкоди в розмірі 15845 (п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок п`ять гривень) 64 коп.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) спричиненої шкоди в розмірі 15845 (п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок п`ять гривень) 64 коп.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду першої інстанції набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває чинності після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.