Справа № 216/2508/25
провадження 2/216/401/26

РІШЕННЯ
іменем України

26 червня 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Кузнецова Р.О.,
за участю: 
секретаря судового засідання Шакули Є.О.,
представника позивача адвоката Лемехи Р.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №4 приміщення суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: служби у справах дітей виконкому Криворізької міської ради, виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дитини,-

встановив:

Представник позивача, адвокат Лемеха Р.І., звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вказаним позовом, який в подальшому уточнив та в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09 вересня 2022 року сторони по справі уклали шлюб, який 14.10.2024 рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області розірвано. В шлюбі народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на теперішній час постійно проживає разом з позивачем в квартирі АДРЕСА_1 . Відповідач на даний час проживає в Іспанії. Враховуючи, що відповідач виїхав на постійне проживання до іншої країни, а позивач з дитиною проживає постійно в Україні, то наявні труднощі з реалізацією батьківських прав, які пов`язані з необхідністю отримання згоди відповідача, зокрема, станом на сьогоднішній день в дитини відсутнє зареєстроване місце проживання, позивач не може прописати ніде дитину так, як необхідна згода відповідача. Окрім того, визначивши місце проживання дитини з позивачем, остання матиме змогу самостійно вирішувати повсякденні питання відносно дитини, такі як вибір дитячого садка, школи тощо. Також це стосується і інших питань таких як виїзд дитини за кордон, виготовлення закордонного паспорту, інше. Станом на сьогоднішній день, у всіх вищенаведених питаннях позивач залежна від відповідача, і в кожному випадку позивачу необхідно дозвіл відповідача на вчинення тієї чи іншої дії, що створює постійні труднощі. У зв`язку з викладеним позивач вважає за доцільне визначити місце проживання спільної дитини з нею.
Під час розгляду справи представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволенні.
Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте до суду не з`явився, відзив або письмові пояснення щодо суду спору не надав.
Представник виконкому Центрально-Міської районної у місті ради до суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за відсутності представника виконкому.
Представник Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування, також надав до суду висновок, щодо розв`язання спору між батьками, щодо визначення місця проживання дитини
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, визнавши їх достатніми для ухвалення рішення у справі суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.
За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При цьому відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 вересня 2022 року сторони по справі уклали шлюб, який 14.10.2024 на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області розірвано.
Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
Згідно з витягом з реєстру Запорізької територіальної громади позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з висновком Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування №260001-вих-74930 від 26.05.2026, керуючись ст. 19 Конституції України ст.ст. 29, 56 Цивільного кодексу України, ст.ст. 7, 19, 141, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 8,12 Закону України «Про охорону дитинства» та п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування, діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866, Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування вважає за недоцільне визначати місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю спору між батьками дитини.
У даному висновку, зокрема, зазначено, що дитина проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 31.03.2026, складеного відділом «Служба у справах дітей» Шевченківського району управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради встановлено, що житло орендоване, розміщене на 3-му поверсі 9-ти поверхового будинку, складається з 2-ох кімнат, коридору, кухні, ванної кімнати, туалету. Умови проживання належні, наявні необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини облаштовано окреме спальне місце, зона відпочинку. Наявні іграшки та дитячі речі. 3 довідки про доходи від 01.05.2026, вбачається, що матір дитини - ОСОБА_1 , працює у Ліцеї №66 Львівської міської ради, займає посаду вчителя закладу загальної середньої освіти, має самостійний дохід. Згідно з висновком оцінки потреб від 21.04.2026, складеного КУЗТ ЛМЦСПР «Джерело» щодо матері дитини - ОСОБА_1 , складні життєві обставини відсутні. 3 матеріалів справи вбачається, що батько дитини - ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . За інформацією Служби у справах дітей виконкому Центрально-міської районної у місті ради завідувачем сектору захисту прав та законних інтересів дітей у телефонній розмові з ОСОБА_2 було з`ясовано, що він за вказаною адресою не проживає, оскільки перебуває за кордоном у Королівстві Іспанія. Крім того, батько дитини зазначив, що між ним та ОСОБА_1 відсутній спір щодо визначення місця проживання малолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з листом Криворізького міського центру соціальних служб виконкому Криворізької міської ради від 30.04.2026 (вх. № 1.9-11900-2608) за адресою реєстрації ОСОБА_2 не проживає, тривалий час знаходиться за межами України. Матір дитини, ОСОБА_1 , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини підтримала доводи, викладені у позовній заяві та зазначила, що звернулася з даним позовом до суду з метою вирішення питання виїзду доньки за кордон без дозволу батька, реєстрації її місця проживання, вибір дитячого садка, школи, а також виготовлення закордонного паспорту. Відсутність згоди батька дитини щодо вирішення цих питань створює їй постійні труднощі. 
Аналізуючи норми права, на які посилалась позивач у справі, а також норми права, які слід застосувати, мотиви їх застосування суд приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, ЄСПЛ зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява №31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) вказано, що положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
По справі встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований матір`ю дитини, з якою дитина і так фактично проживає, при цьому, батько дитини не вимагав та не вимагає зміни її місця проживання.
Після звернення матері дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою, не звернувся, більш того, повідомив органи опіки та піклування, що у нього з позивачем відсутній спір, щодо місця проживання дитини.
Поведінка та пояснення відповідача дають суду підстави для висновку про те, що фактично відповідач не заперечує, щоб суд ухвалив рішення про визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки будь-яких належних доказів, які б свідчили про його бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини разом з ним, суду не надав.
Також суд бере до уваги висновок Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за недоцільне визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю спору між батьками дитини.
За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення позивача до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом з нею, між батьками дитини виник спір щодо цього, оскільки батько дитини не вимагав від матері змінити місце проживання дитини, не порушував в судовому порядку питання, щодо відібрання дитини у позивача, не звертався до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою, тощо.
Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.
При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди, щодо місця проживання дитини і, з цього приводу, між ними існує спір.
З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та, принаймні, існувати на час вирішення справи в суді.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №127/16211/23, у постанові від 10 липня 2024 року.
У зав`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені судові витрати слід залишити за позивачем.
На підставі вищенаведеного, керуючись Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 19, 141, 150-151, 155, 160-161 Сімейного кодексу України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України суд,-
ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: служби у справах дітей виконкому Криворізької міської ради, виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дитини - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;
- відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 ;
- треті особи: служба у справах дітей виконкому Криворізької міської ради, код ЄДРПОУ 33873934, місце знаходження: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, буд. 1; служба у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, код ЄДРПОУ: 04052560, місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, буд. 27; Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, код ЄДРПОУ: 04056115, місцезнаходження: м. Львів, вул. Липинського, буд. 11.
Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя         Р.О.КУЗНЕЦОВ