ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/6/26
11 червня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду через представника адвоката Магдич Ольгу Олександрівну надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій позивачі з урахуванням оновленої редакції позовної заяви просять суд:
- визнати протиправним та скасувати пункт 18 Рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних і призначенням i виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11 вересня 2025 року № 81/д, яким повернуто на доопрацювання заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю батька ОСОБА_3 , сержанта військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, яка пов`язана з виконанням обов`язку захисту Батьківщини;
- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути подані документи повторно та призначити позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу, як членам сім`ї загиблого сержанта військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України ОСОБА_3 в розмірі 15000000 грн та здійснити виплату такої одноразової грошової допомоги в порядку, визначеному відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року та Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що є синами загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , у зв`язку з чим мають право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16-1 Закону № 2011-XII. При цьому позивачі вважають, що положення статті 16-1 Закону №2011-ХІІ мають застосовуватись у редакції, чинній на момент їх звернення з заявою про виплату грошової допомоги, згідно якої право на отримання одноразової грошової допомоги, пов`язаної з загибеллю військовослужбовця, мають діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав. При цьому, позивачі вважають протиправним рішення відповідача про відмову у виплаті такої грошової допомоги з підстав застосування статті 16-1 Закону №2011-ХІІ у редакції, чинній на момент смерті їх батька, якою було передбачено право на отримання грошової допомоги дітьми, які не досягли повноліття. 
Ухвалою суду від 05 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачам строк для усунення недоліків.
19 січня 2026 року до суду надійшла заява позивачів, якою недоліки позовної заяви усунуто. 
Ухвалою суду від 03 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а третій особі строк для надання письмових пояснень. 
24 лютого 2026 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що право осіб на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону №2011-ХІІ визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця. Згідно статті 16-1 Закону № 2011-XII (на час виникнення права, тобто 17.12.2022) право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Оскільки право осіб на отримання одноразової грошової допомоги законодавець пов`язав саме із днем загибелі (смерті) військовослужбовця (в даному випадку це 17.12.2022), і позивачами не було надано Комісії документів, які відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" підтверджують, що вони перебували на утриманні загиблого військовослужбовця, тому за позицією відповідача, приймаючи рішення про повернення документів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на доопрацювання, Комісія діяла в межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та Законами України.
11 березня 2026 року до суду надійшло клопотання ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке за своїм змістом є поясненнями третьої особи щодо позовної заяви, у яких остання заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. 
Інших заяв, в тому числі по суті справи, на адресу суду не надходило.
Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є синами ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 26.03.1997 Коханівською сільською радою Збаразького району Тернопільської області, а також свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 16.12.2016 Збаразьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. (арк. справи 13, зворот) 
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 22.06.2024 Кременецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. (арк. справи 15)
Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.11.2024 №10742 смерть ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 , пов`язана із захистом Батьківщини. (арк. справи 9)
19.03.2025 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до Міністерства оборони України через ІНФОРМАЦІЯ_6 із заявами про виплату їм одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька - сержанта ОСОБА_3 , який помер у зв`язку із пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини. (арк. справи 46-48)
До зазначених заяв позивачами додано: копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , копії свідоцтв про народження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , копії паспортів, копії карток платника податків, довідки про несудимість, довідки про реквізити. 
11 вересня 2025 року комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, оформлене протоколом №81/д від 11.09.2025, який затверджено заступником Міністра оборони України 16 вересня 2025 року, про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги. (арк. справи 41)
Вказане рішення мотивоване тим, що у редакції статті 16-1 Закону, чинній на дату смерті військовослужбовця, зазначено, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Відповідно до наданих документів заявники не відносяться до неповнолітніх дітей загиблого. Також за поданими документами неможливо встановити, чи є повнолітні сини загиблого військовослужбовця непрацездатними (особами з інвалідністю) і перебували на його утриманні. З огляду на викладене вирішено документи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повернути на доопрацювання з метою надання документів, що дають право на отримання одноразової грошової допомоги. 
Листом від 01 жовтня 2025 року №6159 ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив позивачів про прийняте відповідачем рішення. (арк. справи 8)
Позивачі, вважаючи протиправним рішення відповідача щодо відмови в призначенні та виплаті їм одноразової грошової допомоги, звернулись до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Предметом спору в цій справі є рішення комісії Міністерства оборони України від 11.09.2025 № 81/д в частині повернення на доопрацювання документів позивачів щодо призначення їм одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю їх батька - ОСОБА_3 , смерть якого пов`язана із захистом Батьківщини.
Законом, що визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-XII).
Згідно пункту 2 частини 1 статті 3 Закону №2011-ХІІ його дія поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Правовідносини щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги врегульовано статтями 16 - 16-4 Закону № 2011-ХІІ, які неодноразово зазнавали змін, зокрема, в частині визначення кола осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу в разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Так, згідно частини першої статті 16 Закону №2011-ХІІ (редакція якої не зазнала змін у період з 17.12.2022 по 19.03.2025) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. (підпункт 1 пункту 2 статті 16 цього Закону)
Статтею 16-1 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній станом на 17.12.2022) передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України. (частина третя статті 16-2 Закону №2011-ХІІ в редакції, чинній станом на 17.12.2022) 
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", статті 9-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та абзаців другого - восьмого пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 28 червня 2023 р. № 3161-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168. (далі - Постанова № 168) 
Пунктом 2 постанови №168 (в редакції, чинній станом на 17.12.2022) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
29.03.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 09.12.2023 №3515-IX, яким статтю 16-1 Закону №№2011-ХІІ викладено у новій редакції:
« 1. У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
2. За наявності особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, на користь яких складено таке особисте розпорядження, у розмірі частки, визначеної в такому розпорядженні у відсотках.
Незалежно від змісту особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи у розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати одноразової грошової допомоги за відсутності особистого розпорядження.
3. У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у пункті 4 цієї статті, у рівних частках.
4. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:
діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;
вдова (вдівець);
батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);
внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);
жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;
утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"
Таким чином, з 29.03.2024 змінено правове регулювання питання щодо визначення кола осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу в разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, а саме до 29.03.2024 до переліку таких осіб належали діти, які не досягли повноліття, а з ІНФОРМАЦІЯ_7 - діти, незалежно від досягнення повноліття, у тому числі зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав.
Спірним у даній справі є питання щодо редакції Закону №2011-ХІІ, яка підлягає застосуванню при вирішенні питання щодо наявності у позивачів, як повнолітніх синів померлого військовослужбовця, права на одноразову грошову допомогу у зв`язку з загибеллю їх батька, зокрема станом на ІНФОРМАЦІЯ_5 (дата загибелі батька позивачів) або станом на 19.03.2025 (дата звернення позивачів з відповідними заявами). 
Розглядаючи питання розбіжностей у застосуванні норм матеріального права, суд бере до уваги, що різні аспекти дії закону у часі неодноразово досліджувалися Конституційним Судом України.
Зокрема, у рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
У рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).
Враховуючи закріплений в статті 58 Конституції України принцип незворотності дії законів у часі, суд зазначає, що при вирішенні питання про наявність в особи права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги застосуванню підлягає закон, чинний на момент виникнення права на отримання такої допомоги.
Наведене правило також знайшло своє відображення у абзаці другому пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за змістом якого особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1 - 1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Крім того, на виконання Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", пункту 2-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 45 затверджено Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, затверджених Наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 45. (далі - Порядок №45)
Згідно пункту 1.4. розділу І Порядку №45 особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання одноразової грошової допомоги визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.
Крім того суд враховує, що відповідно до п.п. 1, 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3515-IX від 09.12.2023, цей Закон набирає чинності через три місяці з дня його опублікування, крім пункту 3 цього розділу, який набирає чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону. Цей Закон застосовується до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності та пов`язані з призначенням та отриманням одноразової грошової допомоги для дітей загиблої (померлої) особи, зачатих за життя загиблої (померлої) особи та народжених після її смерті, за умови що одноразова грошова допомога не призначалася жодній із осіб, які мали право на отримання такої допомоги. 
Тобто, прикінцеві та перехідні положення згаданого закону містять застереження щодо зворотної дії в часі та, відповідно, подальшого права на виплату одноразової грошової допомоги лише в частині зачатих за життя загиблої (померлої) особи та народжених після її смерті дітей і лише при тій умові, якщо грошова допомога не призначалась жодній з інших осіб. Інших застережень щодо дії в часі та щодо кола осіб, згаданий закон не містить.
Отже, враховуючи, що право осіб на отримання одноразової грошової допомоги законодавець пов`язав саме із днем загибелі (смерті) військовослужбовця, тому при вирішенні питання про наявність в особи права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги застосуванню підлягає закон, чинний на момент виникнення права на отримання такої допомоги, тобто на дату смерті (загибелі) військовослужбовця. 
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 15.10.2024 у справі №140/4695/22, від 12.05.2026 у справі №280/1098/25, від 02.06.2026 у справі №560/9476/25.
Посилання представника позивачів на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 23.07.2024 у справі №280/3308/23 та від 02.10.2024 у справі №340/2273/23 суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.
Так, у постанові Верховного Суду від 02.10.2024 у справі №340/2273/23 предметом спору було питання щодо порядку виплати одноразової грошової допомоги, а саме наявність підстав для її поетапної виплати згідно пункту 1.10 Порядку №45, який набрав чинності з 31.01.2023.
У пункті 33 вказаної постанови Верховний Суд зазначив, що зазначене питання вже поставало у практиці Верховного Суду. Зокрема, у постанові від 23.07.2024 справі № 280/3308/23 Верховний Суд зазначив наступне:
«… враховуючи вищенаведені правові норми Основного Закону України, юридичні позиції Конституційного Суду України щодо їх офіційного тлумачення та висновки Верховного Суду стосовно застосування цих норм, колегія суддів, в контексті спірного правового питання, що виникло у цій справі, та з огляду на характер і зміст спірних правовідносин, констатує, що правовідносини щодо призначення ОГД починаються саме з дати звернення особи з відповідною заявою про призначення їй ОГД і тривають до моменту прийняття рішення про призначення ОГД уповноваженим органом, а саме Комісією.
Лише у разі якщо на момент прийняття суб`єктом владних повноважень у межах визначених законодавством строків рішення про призначення ОГД у законодавстві запроваджено нове правове регулювання цих правовідносин, відмінне від того, яке існувало на момент звернення особи із відповідною заявою, вказаний суб`єкт не має законних можливостей діяти або приймати рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке вже є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками. З огляду на це, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний застосовувати виключно те правове регулювання, яке чинне на момент прийняття ним рішення, за винятком випадків, коли він діє за межами визначених законодавством строків (у такому випадку застосовується законодавство у редакції станом на останній день можливого прийняття рішення), або нове законодавче регулювання передбачає особливості порядку застосування в часі нових норм права.»
У пункті 102 вказаної постанови Верховний Суд зазначив: «Суд зауважує, що станом на 22 грудня 2022 року чинним правовим регулюванням порядку та умов виплати ОГД не було передбачено її поетапного нарахування особам, яким вона призначена, оскільки положення Порядку № 45 набрали чинності 31 січня 2023 року, тобто в той момент, коли рішення про призначення позивачці одноразової грошової допомоги вже було прийнято Міністерством оборони України та повинно було бути виконаним.»
У постанові Верховного Суду від 23.07.2024 у справі №280/3308/23 судом також надано оцінку правовідносинам щодо порядку виплати матері загиблого військовослужбовця нарахованої одноразової грошової допомоги. 
Отже, висновки Верховного Суду, на які посилається представник позивачів у позовній заяві на підтвердження правомірності своїх вимог, стосуються інших правовідносин, а саме порядку виплати вже призначеної одноразової грошової допомоги, у той час як предметом спору у даній справі є наявність у позивачів права на таку допомогу. Таким чином, висновки Верховного Суду, про які зазначає представник позивачів, не є релевантними справі, що розглядається, а тому не беруться судом до уваги.
Повертаючись до обставин даної справи суд зазначає, що згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (арк. справи 15) датою загибелі батька позивачів військовослужбовця ОСОБА_3 є 17.12.2022, а тому станом саме на цю дату слід визначати право позивачів на отримання одноразової грошової допомоги. 
Враховуючи, що статтею 16-1 Закону №2011-ХІІ у редакції, чинній станом на дату загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) передбачено право на отримання одноразової грошової допомоги дітьми, які не досягли повноліття, а позивачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , станом на 17.12.2022 мали 25 та 23 роки відповідно, тобто досягли повноліття, тому відсутні підстави вважати їх такими, що набули права на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної статтею 16 Закону №2011-ХІІ.
Обставини щодо перебування позивачів на утриманні померлого ОСОБА_3 не належать до переліку підстав позовних вимог, а тому не з`ясовуються судом. 
З урахуванням викладеного слід дійти висновку, що застосовуючи редакцію статті 16-1 Закону №2011-ХІІ станом на 17.12.2022 при визначенні права позивачів на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю їх батька, відповідач діяв правомірно, у зв`язку з чим дійшов правильних висновків про відсутність у позивачів такого права внаслідок досягнення ними повноліття, а тому відсутні підстави для визнання протиправним та скасування прийнятого ним рішення, оформленого протоколом №81/д від 11.09.2025. 
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Оцінивши зібрані у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, встановивши обставини даної справи у межах предмета доказування суд вважає, що відповідачем доведено, а позивачами не спростовано правомірність прийняття оскарженого рішення та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, тому підстави для розподілу понесених позивачами судових витрат згідно статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити у повному обсязі. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 11 червня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивачі:
- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_5 ); 
- ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_6 ); 
відповідач:
- Міністерство оборони України (місцезнаходження: просп. Повітряних Сил, 6, м.Київ, 03049, код ЄДРПОУ 00034022); 
третя особа:
- ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) .
Головуючий суддя Мірінович У.А.