Провадження № 3/742/537/26 
Єдиний унікальний № 742/2335/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючого-судді Павлова В.Г., 
при секретарі судового засідання Рубан Ж.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з даних протоколу - проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП –

за участі сторін:
особа, яка притягається 
до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
захисник-адвокат Козлова В.В., 

УСТАНОВИВ:
20.04.2026 р., близько 07 год. 00 хв., в м. Прилуки по вул.Котляревського, 2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Duster /д.н.з. НОМЕР_1 / з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп’яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
У судовому засідання ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав та надав показання про те, що 20.04.2026 р. він здійснював керування транспортним засобом та на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп’яніння у встановленому законом порядку відмовився.Узагальнений зміст аргументів заперечень винуватості у вчиненні правопорушення зводився до не роз`яснення поліцейськими правових наслідків відмови від проходження медичного огляду. 
Захисник - адвокат Козлова В.В. просила закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях її підзахисного складу адміністративного правопорушення. Свою позицію мотивувала тим, що під час оформлення матеріалів справи було порушено процедуру відеофіксації огляду, а протокол про адміністративне правопорушення було складено іншим поліцейським, аніж тим, який безпосередньо проводив огляд.
Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Приписами п.2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Тобто, у даному випадку, доказуванню підлягають: факт керування особи транспортним засобом та факт відмови цієї особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Судочинство в Україні проводиться на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання кожною стороною своїх прав та інтересів.

В силу положень ст.251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію та обставини правопорушення, а доказами у справі є, зокрема, пояснення особи, що притягується до відповідальності, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису. 
З досліджених в судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №645288 від 20.04.2026 р. та відеозапису з портативного відео-реєстратора встановлено, що 20.04.2026 р., близько 07 год. 00 хв., в м. Прилуки по вул.Котляревського, 2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Duster /д.н.з. НОМЕР_1 /. Факт керування транспортним засобом не заперечував ОСОБА_1 і після його зупинки працівниками поліції.
Враховуючи позицію сторони захисту в частині не оспорювання факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, яка співвідноситься з поясненнями самого водія на місці зупинки транспортного засобу та, зокрема підтверджується матеріалами відеофіксації, суд вважає доведеним факт керування транспортним засобом Renault Duster /д.н.з. НОМЕР_1 / саме ОСОБА_1 .
Відтак, суд вважає доведеним факт виконання ОСОБА_1 функцій водія, тобто останній є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.
Проаналізувавши обставини відмови водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд приходить до наступного висновку.
Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд на стан сп`яніння.
Відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.130 КУпАП, що тягне за собою адміністративну відповідальність, про що складається протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначаються ознаки сп`яніння.
Таким чином, проходження до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, оскільки передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання.
Суд особливо звертає увагу на відеозапис з відео-реєстратора поліцейського, що є засобом об`єктивного контролю, оскільки не залежить від суб`єктивного сприйняття кожного з учасників події, і є достатнім доказом для прийняття несуперечливого рішення по справі. 
Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція), ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.
Під час перевірки працівником поліції документів та спілкування з водієм ОСОБА_1 у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Більше того, ОСОБА_1 при спілкуванні з працівниками поліції особисто підтвердив, що вживав спиртні напої напередодні, а адвокат Козлова В.В., яка теж прибула на місце складання протоколу, наголошувала на вживанні водієм лікарських засобів. Виявлені поліцейськими під час його візуального огляду ознаки алкогольного сп`яніння та отримана інформація свідчить про об`єктивність ознак та підставність подальших вимог щодо проходження огляду.
При цьому суд підкреслює, що визначення ознак сп`яніння, відповідно до Інструкції, є прерогативою саме поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України, при цьому вказана Інструкція не зобов`язує визначати саме три ознаки алкогольного сп`яніння, а тому за об`єктивної неможливості на стадії судового розгляду справи перевірити відсутність чи наявність запаху алкоголю з порожнини рота водія, суд приходить до переконання про достатність інших об`єктивних ознак алкогольного сп`яніння для висновку, що інспектором поліції було правомірно запропоновано водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу. 
Натомість останній відмовився, що підтверджується Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів /а.с.4/.В подальшому ОСОБА_1 на відеозаписі пропонував поліцейському скласти протокол за іншою статтею або вирішити дане питання якимось іншим чином.
Відповідно до п.7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.
Отримавши відмову водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу інспектор поліції, з дотриманням положень п.7 Інструкції, підставно запропонував водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, натомість, останній також відмовився.
ОСОБА_1 , незважаючи на детальне роз`яснення працівником поліції правових наслідків його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у вигляді складання протоколу про адміністративне правопорушення, усвідомлено та послідовно відмовився виконувати вимоги п.2.5 ПДР, що підтверджується долученим до протоколу відеозаписом. 
Наданим відеозаписом в достатній мірі підтверджені обставини викладені в протоколі, а також виконання працівниками поліції вимог Інструкції, КУпАП при його складанні та дотримання процедури виявлення у водія ознак сп`яніння, що за наявності відмови водія у проходженні огляду утворюють об`єктивну сторону інкриміновано правопорушення, та є об`єктивним доказом, який не залежить від особистого сприйняття певних подій, а тому передає перебіг подій в об`єктивній реальності.
Проаналізувавши досліджені докази, суд приходить до висновку, що саме свідоме передбачення  ОСОБА_1 позитивних результатів огляду з застосуванням технічного засобу – газоаналізатора або ж у медичному закладі, і обумовлювало вибір його поведінки у виді ігнорування обов`язку щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння шляхом ухилення від проведення такого огляду. 
Про існування будь-яких об`єктивних причин, які б перешкоджали пройти медичний огляд на вимогу працівників поліції перед складанням протоколу, водій не повідомив, такі причини не були озвучені і в судовому засіданні ні самим водієм, ні його захисником.
Отже,   ОСОБА_1 , маючи об`єктивну можливість спростувати обґрунтовану підозру працівника поліції щодо наявності в нього реальних ознак алкогольного сп`яніння шляхом проходження відповідного огляду на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу або ж у медичному закладі, без жодних переконливих пояснень відмовився від проходження такого огляду, що власне і становить об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Суд, проаналізувавши наявні у справі матеріали в їх сукупності, приходить до переконання, що   ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п.2.5 ПДР України, скоїв правопорушення, що передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є об`єктивними, переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання. 
Вищезазначені письмові докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку. 
Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Суд неодноразово звертав увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.
В даному випадку протокол складено не за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, а за відмову від проходження огляду, що є окремим складом адміністративного правопорушення, що й стало підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення працівником поліції, яким були виявлено ознаки алкогольного сп`яніння у  ОСОБА_1 .
Тобто, відмова від вимоги поліцейського пройти в установленому порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу або ж у медичному закладі є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій у стані алкогольного сп`яніння, і пояснення про відсутність ознак сп`яніння, не є підставою для звільнення від адміністративної відповідальності. Таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.
Суд критично оцінює та відхиляє доводи захисника про порушення процедури через те, що безпосередньо огляд особи проводив працівник поліції (чоловік), а протокол про адміністративне правопорушення складала інша працівниця поліції (жінка), з огляду на таке.
Чинне законодавство, зокрема ст.ст.254,256 КУпАП та положення Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, не містить заборони щодо розподілу службових обов`язків між працівниками одного екіпажу поліції під час фіксації правопорушення.
Той факт, що один працівник поліції здійснював безпосередні дії щодо тестування водія на стан сп`яніння, а інша працівниця поліції на підставі встановлених у її присутності обставин внесла відомості до процесуальних документів (протоколу), не свідчить про порушення процедури оформлення матеріалів справи та не нівелює доказове значення самого огляду.
Суд відхиляє твердження захисника про неповноту відеозапису як підставу для визнання його недопустимим доказом з огляду на таке.
Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (в частині відмови), є безпосередньо сам факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського.
Дослідженим у судовому засіданні відеозаписом чітко, послідовно та безперервно зафіксовано момент, як інспектор поліції у встановленому законом порядку пропонує водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу "Драгер" на місці зупинки або в найближчому закладі охорони здоров`я. На вказаний запис чітко зафіксовано усну та ствердну відповідь водія про те, що він відмовляється від проходження огляду в будь-якій формі. Відтак, підстав для сумніву в достовірності відображених на відео подій у суду немає.
Факт можливого добровільного проходження водієм огляду на стан сп`яніння не має жодного значення для вирішення справи, оскільки останньому ставиться в провину саме відмова від проходження огляду, а отже, як наслідок, порушення п. 2.5 ПДР.
При цьому суд вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до пункту 9 Розділу ІІ Інструкції, забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, здійснюється поліцейським, який і забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я та не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
А відтак, можливе пред`явлення будь-якою із сторін провадження доказу, що ставить під сумнів отримання його у визначений законом спосіб, має наслідком визнання його недопустимим. 
Інші доводи сторони захисту зводяться до правового пуризму та не спростовують факт відмови водія ОСОБА_1 у встановленому законом порядку від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, а відтак - вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведено сукупністю належних та допустимих доказів, наявних у матеріалах справи. 
При цьому Верховний Суд неодноразово у своїх висновках підкреслював позицію ЄСПЛ, що мотивувати судом свої висновки у рішеннях не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент, таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.
Позиція сторони захисту щодо відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд оцінює як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.
В даному випадку протокол складено не за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, а за відмову від проходження огляду, що є окремим складом адміністративного правопорушення, що й стало підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення працівником патрульної поліції, яким були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у  ОСОБА_1 .
Тобто, відмова від вимоги поліцейського пройти в установленому порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій у стані алкогольного сп`яніння, і пояснення про відсутність ознак сп`яніння, не є підставою для звільнення від адміністративної відповідальності. Таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.
Аргументи захисника про неусвідомлену відмову ОСОБА_1 щодо проходження огляду на стан сп`яніння спростовуються поясненнями останнього в судовому засіданні та переглянутим відеозаписом. Так, водій після отримання від працівника поліції законної вимоги пройти огляд та роз`яснення порядку проходження та наслідків відмови від його проходження усвідомлено та категорично відмовився від проходження відповідного огляду, намагаючись в позапроцесуальний спосіб уникнути відповідальності. 
Особливу увагу суд звертає на той факт, що вказані дії та висловлювання здійснювалися водієм у присутності його захисника - адвоката Козлової В.В., яка безпосередньо прибула на місце події. Наявність на місці оформлення матеріалів професійного адвоката, яка надавала правову допомогу водію, виключає будь-яку можливість неотримання ним належних роз`яснень або нерозуміння процесуальних процедур. Адвокат мала безумовну процесуальну можливість скоригувати поведінку свого підзахисного та за наявності реального переконання у його тверезості - наполягати на проведенні огляду. Натомість, присутність захисника не зупинила водія від послідовної та усвідомленої відмови від проходження огляду на місці та у медичному закладі.
За таких обставин, посилання на "неусвідомленість" відмови під час спілкування з патрульними є абсолютно безпідставними, очевидно надуманими та розцінюються судом виключно як судова лінія захисту, сформована з метою уникнення невідворотності відповідальності за вчинене правопорушення».
Більше того, виходячи зі змісту п.2.5 ПДР та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» саме на водія покладається безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі про проходження огляду на стан сп`яніння. Тобто, висловлення водієм будь-яких умов для проходження відповідного огляду не допускається та є автоматичним не виконанням вимог п.2.5 ПДР.
Стороною захисту не наведено суду будь-яких обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували обставини, встановлені поліцейськими та зафіксовані у процесуальних документах, зібраних у матеріалах справи, які було досліджено судом.
Суд вважає, що законодавець передбачив настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, саме з метою забезпечення неможливості ухилитись від проходження такого огляду водіями, які підозрюються у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння.
В протилежному випадку, в разі толерування судами поведінки водіїв щодо безпідставної відмови від проведення оглядів може призвести до підриву авторитету судової влади у суспільстві та сприятиме уникненню від відповідальності.
Суд вважає, що ОСОБА_1 не діяв у стані крайньої необхідності, не знаходився у стані необхідної оборони і не перебував у стані неосудності. Про такі обставини не повідомляла і сторона захисту в ході судового розгляду.
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. 
Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Зазначені обмеження законодавцем встановлені з урахуванням суспільної небезпеки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, що відноситься до правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому пом`якшуючі обставини при накладенні стягнення на правопорушника не враховуються.
З урахуванням ступеню та характеру вчиненого правопорушення, який становить підвищену суспільну небезпеку у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, особи порушника, дані про якого встановлені матеріалами справи, відношення до скоєного адміністративного правопорушення, відсутність відомостей про попередні притягнення до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд вважає, що   ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у межах санкції статті. 
Відповідно до ст.40-1 КУпАП суд стягує з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності судовий збір в розмірі 665,60 грн, оскільки матеріали справи не містять будь-яких інших даних про те, що особа звільнена від сплати судового збору надано не було.
Керуючись ст.ст.23, 33,40-1, ч.1 ст.130, ст.ст.283-285 КУпАП, суд –

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 /сімнадцять тисяч/ грн з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 /один/ рік. 
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь держави 665 (шістсот шістдесят п’ять) грн. 60 коп. судового збору.
Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження – не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. 
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. 
Згідно ст.291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. 
Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.Г.Павлов