ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2026 року м.Дніпро Справа № 912/2145/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач )
суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:
від прокурора: Богомол О.М.
від позивача: не з`явився
від відповідача-1: не з`явився
від відповідача-2: Лисенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  
Товариства з обмеженою відповідальністю 
"Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія"
на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 09.12.2025 р. 
( суддя Коваленко Н.М., м. Кропивницький, повний текст рішення складено 10.12.2025 р.) 
у справі
за позовом 
Першого заступника керівника 
Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області, 
м. Знам`янка, Кіровоградська область, 
в інтересах держави уповноваженим органом якої виступає:
позивач: 
Бобринецька міська рада, 
м. Бобринець, Кіровоградська область
до відповідача -1.: 
Комунального некомерційного підприємства 
"Бобринецька лікарня" Бобринецької міської ради, 
м. Бобринець, Кіровоградська область
до відповідача -2.: 
Товариства з обмеженою відповідальністю 
"Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія", 
м. Кропивницький
про визнання недійсними додаткових угод до договору 
про постачання електричної енергії та 
повернення безпідставно сплачених коштів,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Перший заступник керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області звернувся в інтересах держави уповноваженим органом якої виступає Бобринецька міська рада до КНП "Бобринецька лікарня" до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до ТОВ "Кіровоградська обласна ЕК", в якому просив:
- визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 31.07.2023 р. до договору про постачання електричної енергії споживачу № 9/2023 від 03.01.2023 р., укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Бобринецька лікарня" Бобринецької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія";
- визнати недійсною додаткову угоду № 6 від 03.08.2023 р. до договору про постачання електричної енергії споживачу № 9/2023 від 03.01.2023 р., укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Бобринецька лікарня" Бобринецької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія";
-визнати недійсною додаткову угоду № 7 від 31.08.2023 р. до договору про постачання електричної енергії споживачу № 9/2023 від 03.01.2023 р., укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Бобринецька лікарня" Бобринецької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія";
-визнати недійсною додаткову угоду № 8 від 30.11.2023 р. до договору про постачання електричної енергії споживачу № 9/2023 від 03.01.2023 р., укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Бобринецька лікарня" Бобринецької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія";
-стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія" на користь бюджету Бобринецької міської територіальної громади безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 49 695 грн. 83 коп. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при укладенні зазначених додаткових угод сторонами Договору недотримано вимоги підпункту 2 п. 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 р. № 1178, та пункту 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а також умов Договору щодо належного документального підтвердження зміни ціни товару. За наслідками укладення спірних додаткових угод загальне збільшення ціни на електричну енергію склало +25%, що перевищує допустимий 10-відсотковий ліміт, а надані Постачальником експертні висновки Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати не є належним документальним підтвердженням коливання ціни на ринку.
2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 09.12.2025 р. у справі № 912/2145/25 позов задоволено повністю. Визнано недійсною додаткову угоду № 5 від 31.07.2023 р. до договору про постачання електричної енергії споживачу № 9/2023 від 03.01.2023 р., укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Бобринецька лікарня" Бобринецької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія". Визнано недійсною додаткову угоду № 6 від 03.08.2023 р. до договору про постачання електричної енергії споживачу № 9/2023 від 03.01.2023 р., укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Бобринецька лікарня" Бобринецької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія". Визнано недійсною додаткову угоду № 7 від 31.08.2023 р. до договору про постачання електричної енергії споживачу № 9/2023 від 03.01.2023 р., укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Бобринецька лікарня" Бобринецької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія". Визнано недійсною додаткову угоду № 8 від 30.11.2023 р. до договору про постачання електричної енергії споживачу № 9/2023 від 03.01.2023 р., укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Бобринецька лікарня" Бобринецької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія" на користь бюджету Бобринецької міської територіальної громади безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 49 695,83 грн. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Бобринецька лікарня" Бобринецької міської ради на користь Кіровоградської обласної прокуратури судовий збір в сумі 6 056,00 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія" на користь Кіровоградської обласної прокуратури судовий збір в сумі 9 084,00 грн. 

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія", через систему "Електроний суд", звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 09.12.2025 р. у справі № 912/2145/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вважає, що оскаржуване рішення прийняте без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали суттєве значення для прийняття правильного рішення по справі, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і носять суперечливий характер, оскільки побудовані на припущеннях. Крім того, суд допустив порушення норм матеріального права, зокрема ст. ст. 6, 8, 129 Конституції України, а також норм процесуального права — ст. ст. 7, 13, 76-79 ГПК України. 
Водночас, на думку Скаржника, суд першої інстанції обґрунтував рішення лише доводами та документами, наданими Позивачем, без дослідження та надання належної оцінки доказам, наданим Відповідачем у процесі судового розгляду справи, що є порушенням основних засад судочинства — рівності учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності та свободи в наданні суду доказів. Суд не дослідив та не надав належної правової оцінки наданим Відповідачем матеріалам, не навів належне правове обґрунтування в мотивувальній частині рішення щодо тих доведених фактичних обставин, з огляду на які доводи або докази Відповідача не взято до уваги.
При цьому Скаржник зазначає, що зобов`язання за договором та додатковими угодами до нього вже виконані сторонами, строк дії договору закінчився наприкінці 2023 року. Вимагаючи визнати недійсними вже реалізовані додаткові угоди, Прокурор не бере до уваги, що у сторін немає правових інструментів, аби відкоригувати умови укладених правочинів. Якби на момент вчинення договору про закупівлю у 2023 році Постачальник знав, що у нього не буде законної можливості змінювати ціну товару у разі її коливання на ринку, він взагалі не укладав би договір про постачання електричної енергії. Додаткові угоди укладалися за згодою обох сторін — Постачальник був готовий поставляти електричну енергію за закріпленою у додаткових угодах ціною, а Споживач погодився споживати її за такою ціною.
Скаржник наголошує на тому, що незастосування наслідків недійсності додаткових угод до обох сторін правочину ( Постачальника ) носить дискримінаційний характер та доводить Постачальника до збитків. Посилаючись на постанову Верховного Суду у справі № 918/1043/21, Апелянт зазначає, що ст. 216 ЦК України не передбачає односторонньої реституції, а суд, установивши недійсність договору, повинен не тільки зобов`язати Відповідача повернути Позивачеві майно, але й стягнути з останнього на користь Відповідача сплачені за майно кошти. Апелянт стверджує, що до договору про постачання електричної енергії через неможливість фізичного повернення спожитої електричної енергії мають застосовуватися спеціальні положення, оскільки двостороння реституція є неможливою. Однак судом першої інстанції питання щодо реституції вирішено не було.
Щодо документального підтвердження коливання ціни на ринку Апелянт зазначає, що Замовником у тендерній документації пунктом 13.4.2.1 проекту Договору визначено, що збільшення ціни здійснюється виходячи з інформації щодо середньозваженої ціни на РДН ОЕС України на дату укладання договору та на дату письмового звернення, а документальним підтвердженням коливання ціни є експертні висновки уповноважених органів, сформовані на підставі інформації, розміщеної на офіційному вебсайті ДП "Оператор ринку". Вказана редакція пункту Договору не суперечить підпункту 2 пункту 19 Особливостей та погоджена сторонами при підписанні Договору без зауважень. Подальше укладання додаткових угод відповідало пунктам договору, здійснювалося на його підставі та на виконання його умов.
Скаржник вважає, що оскільки розрахунковим періодом за Договором є календарний місяць, факт збільшення ціни за одиницю товару на ринку засвідчується виходячи з середньозваженої ціни електричної енергії на РДН ОЕС України «за місяць» шляхом порівняння ціни на дату укладання договору та на останнє число місяця, в якому відбулось підвищення ціни. Висновок ТПП №В-251/15 від 31.07.2023 р. сформований у відповідності до механізму формування ціни, погодженого сторонами. Тому висновок Позивача про те, що Відповідачем був використаний період, що передував даті укладення Договору, є помилковим.
Скаржник зазначає, що Позивач маніпулює інформацією з сайту ДП "Оператор ринку", використовуючи дані про ціну, сформовану 02.01.2023 р. на дату 03.01.2023 р. ( 3 493,40 грн/МВт ), та порівнює її з середньозваженою ціною за липень 2023 року ( 3 669,87 грн/МВт ). Якщо Позивач бере показник ціни на РДН, сформований 02.01.2023 р. на дату 03.01.2023 р., то логічним було б використати ціну, сформовану 30.07.2023 р. на дату 31.07.2023 р., яка становить 3 948,83 грн/МВт·год, і тоді коливання ціни на ринку становило б 13% замість 8,64%. Проте такий підхід є непослідовним та суперечить умовам Договору, оскільки розрахунковим періодом є місяць, а не доба, відповідно необхідно використовувати середньозважені ціни за місяць. Позивач бере індикативні показники, сформовані на різних підставах, маючи на меті вийти на показник зростання ціни 5,05% замість 8,64%.
Апелянт також вказує, що Позивач, ставлячи під сумнів дані експертного висновку, не порушує питання про визнання його недійсним та не оскаржує його правомочність, а тому експертний висновок є належним доказом щодо коливання ціни, оскільки сформований у відповідності до вимог Договору та з урахуванням особливостей ринку на добу наперед.
Апелянт посилається на практику Верховного Суду щодо неприпустимості «правового пуризму» ( постанови від 27.09.2022 р. у справі № 320/1510/20, від 16.03.2023 р. у справі № 400/4409/21, від 10.10.2024 р. у справі № 380/5929/21 ), зазначаючи, що заяви Позивача є надмірною формалізацією процесів щодо реалізації положень Договору без врахування фактичних обставин.
На переконання Скаржника - Позивач, посилаючись на факт порушення Відповідачем ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" при укладенні додаткової угоди № 5, оскільки зміна ціни за одиницю є більше 10%, взагалі не пояснює, в чому полягає таке порушення. При цьому суд першої інстанції без жодних обґрунтувань своєї позиції та наведення правових висновків, в порушення ст. ст. 236 - 238 ГПК України, приходить до висновку, що наведене є достатньою підставою для визнання додаткової угоди № 5 та подальших угод недійсними.
Апелянт також вважає, що позиція Прокурора про наявність підстав для визнання додаткових угод недійсними у повній мірі ігнорує той факт, що усі ці угоди підписувалися не тільки Відповідачем, а й Споживачем, жодних зауважень ним не висловлювалося, своїм правом на розірвання договору через незгоду з його умовами Споживач також не скористався. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/2321/22, Апелянт зазначає, що висловлення позиції про неприпустимість підвищення ціни понад 10% є істотною зміною обставин у розумінні ч. 1 ст. 652 ЦК України.
Відтак, на думку Скаржника, Позивачем у позові не наведено достатніх підстав для захисту відповідного права, не доведено порушення інтересів держави, а наведені доводи не відповідають принципам логічності та розумності. Позивач не надав належних доказів на чому ґрунтується його довільна подача даних сайту ДП "Оператор ринку". Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 ст. 277 ГПК України через недоведеність обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи.
Від ТОВ "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія" надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій Апелянт зазначає, що відзив Прокурора складається з непослідовних оціночних суджень, зводиться до цитування положень позовної заяви та хибних висновків суду першої інстанції. Апелянт наголошує, що Позивач в порушення ст. 77-79 ГПК України повністю ігнорує положення Договору в частині належності підстав для зміни ціни, зокрема абзац 3 п. 13.4.2.1, де чітко зазначено, що факт зростання ціни встановлюється на підставі інформації щодо середньозваженої ціни товару на РДН ОЕС України. Апелянт також зазначає, що Позивач, ставлячи під сумнів дані експертних висновків, не порушує питання про визнання їх недійсними, а висновки сформовані у відповідності до вимог Договору та з урахуванням особливостей ринку на добу наперед. Апелянт вважає позов недостатньо обґрунтованим, оскільки Позивачем належними, достовірними та допустимими доказами не доведено правомірності та законності позовних вимог.
5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Керівник Знам`янської окружної прокуратури подав відзив на апеляційну скаргу, згідно якого вважає доводи Апелянта необґрунтованими та безпідставними та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 09.12.2025 р. у справі № 912/2145/25 — без змін.
Прокурор зазначає, що умовами договору № 9/2023 від 03.01.2023 р. передбачено, що у разі настання обставин, визначених пунктом 13.4.2, Постачальник письмово звертається до Споживача та направляє проект додаткової угоди з обґрунтуванням, а якщо зміна ціни вже проводилась, наступна зміна здійснюється на підставі інформації щодо середньозваженої ціни товару на РДН ОЕС України на дату, що відповідає останній зміні, та на дату нового звернення. Спірні правовідносини стосуються використання бюджетних коштів, а закупівля електричної енергії підлягає регулюванню Законом України «Про публічні закупівлі» та Особливостями.
Прокурор посилається на постанову Верховного Суду від 06.02.2025 р. у справі № 916/747/24, згідно якої під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від ціни, визначеної при укладенні договору за результатами процедури закупівлі. Також Прокурор посилається на постанови Верховного Суду від 07.12.2022 р. у справі № 927/189/22 та від 16.02.2023 р. у справі № 903/366/22, згідно яких Постачальник має обґрунтувати, чому підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій на тендері, та довести, що підвищення ціни є непрогнозованим.
Прокурор вказує на те, що експертний висновок ТПП №В-251/15 від 31.07.2023 р. не може бути належним документальним підтвердженням коливання ціни, оскільки в ньому проаналізовано зміну ціни у липні 2023 року у порівнянні з періодом, що передував даті укладення Договору ( за 01.01.2023 р. - 03.01.2023 р. ), тоді як Договір укладено 03.01.2023 р. За результатами аналізу даних ДП «Оператор ринку» середньозважена ціна на дату укладення договору 03.01.2023 р. становила 3 493,40 грн/МВт·год, а за липень 2023 року — 3 669,87 грн/МВт·год, що свідчить про коливання лише на 5,05%, тоді як додатковою угодою № 5 ціну збільшено на 8,64%.
Щодо наступних додаткових угод Прокурор зазначає, що експертні висновки № В-298/37 від 31.08.2023 р. та № В-432 від 30.11.2023 р. також не є належним підтвердженням коливання ціни, оскільки в них проаналізовано зміну ціни у порівнянні з періодами, які вже були враховані під час укладення попередніх додаткових угод. Зокрема, порівнюючи середньозважену ціну станом на 31.07.2023 р. ( 3 948,83 грн/МВт·год ) та станом на 31.08.2023 р. ( 3 662,24 грн/МВт·год ), ціна на електричну енергію взагалі зменшилась. За наслідками укладення додаткових угод № № 5, 6, 7, 8 загалом ціну збільшено на 25%, що суперечить вимогам ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Щодо доводів Апелянта про невирішення судом питання реституції, Прокурор зазначає, що оскільки додаткові угоди підлягають визнанню недійсними та не породжують правових наслідків, безпідставно одержані Відповідачем -2 грошові кошти мають бути повернуті Позивачу, оскільки підстава їх набуття відпала, що відповідає приписам ст. ст. 216, 1212 ЦК України. Подібна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24.01.2024 р. у справі № 922/2321/22, від 21.06.2023 р. у справі № 905/1907/21, та у постанові КГС ВС від 06.02.2025 р. у справі № 916/747/24.

Від керівника Знам`янської окружної прокуратури надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких Прокурор зазначає, що апеляційна скарга та відповідь на відзив Відповідача -2 не містять відомостей про те, яким саме матеріалам Відповідача -2 не надано належної правової оцінки судом першої інстанції. Прокурор наголошує, що представник Відповідача -2, не надаючи жодних доказів під час розгляду справи по суті, безпідставно стверджує про необґрунтованість рішення суду. Щодо тверджень про недоведеність порушення інтересів держави Прокурор зазначає, що фінансування закупівлі здійснювалося за рахунок коштів бюджету Бобринецької міської територіальної громади, а укладення додаткових угод з порушенням вимог законодавства призвело до неефективного витрачання бюджетних коштів. Прокурор також зазначає, що експертний висновок ТПП № В-251/15 від 31.07.2023 р. проаналізував зміну ціни у порівнянні з періодом, що передував даті укладення Договору ( за 01.01.2023 р. - 03.01.2023 р. ), що не може бути належним документальним підтвердженням коливання ціни з моменту укладення Договору.

Бобринецька міська рада не скористалася правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Комунальне некомерційне підприємство "Бобринецька лікарня" Бобринецької міської ради не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2025 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді – Чус О.В., Дармін М.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.12.2025 р. витребувано у Господарського суду Кіровоградської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 912/2145/25. 
Матеріали справи № 912/2145/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Розпорядженням керівника апарату суду від 24.12.2025 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чус О.В. відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених Рішенням зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2025 р. № 1, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів.
Автоматичною системою документообігу, для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження у справі, тощо визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.12.2025 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 15.04.2026 р. 
Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія" надійшла заява про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.01.2026 р. судове засідання у справі № 912/2145/25 призначене на 15.04.2026 р. о 16:30 год вирішено провести з представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія", в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду ( зал судового засідання № 511 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС. 
На підставі розпорядження керівника апарату суду від 14.04.2026р., у зв`язку з вирішенням питання про відкриття апеляційного провадження у справі, на виконання пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, для дотримання принципу незмінності колегії суддів при розгляді справи здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі, відповідно до якої визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Кощеєв І.М., судді: Дармін М.О., Чус О.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.04.2026 р., судовою колегією у визначеному складі, прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 09.12.2025 р. у справі № 912/2145/25. 
Позивач та Відповідач -1 не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечили явку уповноважених представників, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.
Беручи до уваги, що неявка вказаних учасників провадження у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників Позивача та Відповідача-1. 
Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія" надійшло клопотання про зупинення провадження у цій справі до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи № 3-78/2026(178/26) за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" щодо конституційності пункту 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та прийняття Конституційним Судом України відповідного рішення. 
Від Прокурора надійшли заперечення щодо зупинення апеляційного провадження, з посиланням на те, що у справі № 912/2145/25 зібрані достатні докази, які є належними та допустимими і у своїй сукупності дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду, об`єктивна неможливість розгляду вказаної справи відсутня. Крім того, згідно з частиною 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. З огляду на викладене, Прокурор вважає, що розгляд Конституційним Судом України справи № 3-78/2026(178/26) за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» не матиме визначального впливу на вирішення питання правомірності укладання додаткових угод до Договору № 9/2023 від 03.01.2023 р. про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між КНП «Бобринецька лікарня» Бобринецької міської ради та ТОВ «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія».
Розглянувши вказане клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія", суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для його задоволення, оскільки відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. 
Наразі встановлені у цій справі обставини та зібрані докази дозволяють Суду належним чином оцінити доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом попередньої інстанції норм матеріального та процесуального права та вирішити питання про наявність або відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення. 
Водночас, колегія суддів зазначає, що правова позиція щодо застосування пункту 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" у відповідних правовідносинах вже сформована Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24.01.2024 р. у справі № 922/2321/22 та від 21.11.2025 р. у справі № 920/19/24.
У судовому засіданні 28.05.2026 р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

Комунальним некомерційним підприємством "Бобринецька лікарня" Бобринецької міської ради проведено відкриті торги з особливостями щодо закупівлі товару за кодом ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія, кількість 195 743 кіловат/годин з очікуваною вартістю 1 487 650,00 грн.
Оголошення про проведення відкритих торгів оприлюднено в мережі Інтернет в електронній системі публічних закупівель Рrоzоrrо за UА-2022-12-13-007304-а. Основним критерієм вибору переможця є ціна.
Учасником вказаних відкритих торгів зареєструвалось ТОВ "Кіровоградська обласна ЕК" з первинною пропозицією 1 192 298,02 грн. з ПДВ ( остаточна пропозиція - 1 192 298,02 грн. з ПДВ ), за результатом проведення яких визначено переможцем.
03.01.2023 р. між КНП "Бобринецька лікарня" ( Споживач ) та ТОВ "Кіровоградська обласна ЕК" ( Постачальник ) укладено договір № 9/2023 про постачання електричної енергії споживачу (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого цей договір про постачання електричної енергії Споживачу встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції Споживачу Постачальником електричної енергії та укладається сторонами відповідно до закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 р. № 312 ( зі змінами та доповненнями, далі – ПРРЕЕ ).
Згідно з п. 2.1. – п. 2.2. Договору, Постачальник зобов`язується поставити Споживачу у 2023 році електричну енергію (код за ДК 021:2015:09310000-5 - Електрична енергія) в кількості 195 743 кВт/год, як різновид товарної продукції для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість використаної електричної енергії та здійснити інші платежі згідно з умовами, що визначені Договором. Обсяги закупівлі товару можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків Споживача.
Відповідно до п. 3.1. – п. 3.2. Договору початком постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена в комерційній пропозиції, яка є додатком № 1 до цього Договору. Постачальник за цим Договором не має права вимагати від Споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції.
Згідно з п. 5.1. Договору вартість цього Договору становить 1 192 298,02 грн, в тому числі ПДВ 20% - 198 716,34 грн. На дату укладання Договору бюджетні зобов`язання виникають в межах кошторисних призначень, які складають 603 570,00 грн. Під час дії цього Договору бюджетні зобов`язання можуть змінюватись відповідно до кошторисних призначень та регламентуватися шляхом укладенням додаткових угод, але в будь-якому випадку бюджетні зобов`язання не можуть перевищувати суму договору.
Відповідно до п. 5.2. Договору Порядок розрахунку, спосіб визначення ціни на електричну енергію та її складові зазначаються в комерційній пропозиції. Для одного об`єкта споживання ( площадки вимірювання ) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії.
Ціна та обсяг електричної енергії, поставленої у розрахунковому періоді, зазначається Постачальником у рахунках на оплату електричної енергії та в актах прийняття-передавання товарної продукції. підписання Сторонами акту прийняття-передавання товарної продукції свідчить про погодження Сторонами ціни, обсягу та якості електричної енергії, поставленої в розрахунковому періоді ( п. 5.4. Договору ).
За умовами п. 13.1. Договору, він набирає чинності з 03.01.2023 р. і діє до 31.12.2023 р., а в частині розрахунків до повного їх завершення.
Відповідно до п. 13.2. Договору Постачальник зобов`язаний повідомити Споживача про зміну будь-яких умов Договору та про можливість припинення дії договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації Постачальнику, якщо Споживач не приймає нові умови. Якщо інше прямо не передбачено цим Договором або чинним законодавством, зміни до інших умов Договору можуть бути внесені тільки за домовленістю Сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору.
Згідно з п. 13.4. Договору істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами в повному обсязі, крім випадків: 
13.4.1. Зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Замовника.
13.4.2. Збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в даному Договорі. Сторони погоджуються, що збільшення ціни за одиницю товару здійснюється у такому порядку:
13.4.2.1. Збільшення ціни з підстав визначених п. 13.4.2 цього Договору здійснюється виходячи з наступного.
Законом України "Про ринок електроенергії" визначено, що ДП "Оператор ринку" оприлюднює інформацію про ціну електричної енергії,
Факт зростання ціни за одиницю товару встановлюється на підставі інформації щодо середньозваженої ціни товару на РДН ОЕС України на дату укладання договору та на дату письмового звернення до Споживача.
Сторони погоджуються та допускають, що документальним підтвердженням коливання ціни товару на ринку є експертні висновки уповноважених органів, сформовані на підставі інформації, розміщеної на офіційному веб сайті ДП "Оператор ринку".
13.4.2.2. У разі настання обставин визначених пунктом 13.4.2. Постачальник письмово звертається до Споживача, та направляє проект додаткової угоди щодо внесення змін до Договору, з обґрунтуванням згідно п. 13.42.1 цього Договору.
13.4.2.3. Якщо зміна ціни за одиницю товару в договорі вже проводилась, то наступна зміна здійснюється на підставі інформації щодо середньозваженої ціни товару на РДН ОЕС України на дату, що відповідає останній зміні та на дату нового звернення щодо зміни ціни за одиницю товару по договору.
Розрахунок відсотків зміни ціни і кількості здійснюється у додатковій угоді від ціни підписаного договору, а у наступних додаткових угодах - від останньої зміни ціни та кількості.
13.4.2.4. Споживач розглядає проект додаткової угоди та протягом 5 робочих днів з дня отримання повертає Постачальнику підписану додаткову угоду з боку Споживача. Зміна ціни відбувається з дати зазначеної Сторонами в такій додатковій угоді.
13.4.2.5. У разі, якщо Споживач не погоджується з обґрунтованими змінами він, протягом 5 робочих днів з дня отримання додаткової угоди, направляє Постачальнику письмове повідомлення про незгоду/неприйняття змін, Договір вважається розірваним за ініціативою Споживача на 20-ий день після отримання Постачальником такого повідомлення. В такому випадку розірвання Договору проводиться без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації.
13.4.2.6. Якщо протягом 5 робочих днів з дня отримання додаткової угоди Споживач не вжив дій, передбачених п. 13.4.2.4. та п. 13.4.2.5., Договір вважається розірваним за ініціативою Споживача на 20-ий день після отримання Споживачем додаткової угоди. В такому випадку розірвання Договору проводиться без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації.
13.4.2.7. У разі збільшення ціни товару на ринку в порівнянні з ціною такого товару на дату укладення договору або на дату підписання останньої додаткової угоди щодо зміни ціни за одиницю товару більше ніж на 10%, що призведе до зниження ціни предмета закупівлі по відношенню до економічно обґрунтованої ціни внаслідок відсутності нормативно встановлених джерел покриття такої різниці Постачальник має право ініціювати розірвання цього Договору.
Для реалізації права на розірвання цього Договору, у разі настання обставин, передбачених абзацом першим даного пункту та п. 13.4.2.7 Договору, Постачальник зобов`язаний за 20 днів до кінця розрахункового періоду, направити Споживачу відповідне повідомлення та надати експертний висновок в якому має бути зазначена ціна на дату повідомлення Споживача та на дату укладення договору або на дату підписання останньої додаткової угоди щодо зміни ціни за одиницю товару. Договір, в частині постачання електричної енергії, буде вважатися розірваним з настанням останнього дня такого розрахункового періоду.
13.4.2.8. В одному розрахунковому періоді Сторонами можуть бути підписані декілька додаткових угод по збільшенню ціни за одиницю товару по Договору, але виключно з дотриманням порядку, визначеному в п. 13.4.2.1 -п. 13.4.2.5. даного Договору.
Договір підписаний сторонами та скріплений печатками.
Згідно комерційної пропозиції, яка є Додатком № 1 до Договору, ціна за 1 кВт/год складає 5,07595 грн без ПДВ і 6,09114 грн з ПДВ.
У подальшому між Споживачем та Постачальником укладено додаткові угоди до Договору № 9/2023 від 03.01.2023 р.:
- №1 від 09.01.2023 р., за якою Сторонами зменшено кількість електроенергії до 190 693,54 кВт/год. Крім того, у зв`язку зі зміною регульованих цін (тарифів) на послуги з передачі та послуги з розподілу електричної енергії згідно Постанов НКРЕКП №1788 від 21.12.2022 р. та № 1801 від 21.12.2022 р., внесено зміни до п. 1 Додатку № 1 до Договору: ціна за 1 кВт/год складає 5,21036 грн. без ПДВ і 6,25243 грн з ПДВ. Також, встановлено, що оплата послуг з розподілу здійснюється через Постачальника. Умови додаткової угоди №1 застосовуються до відносин, які склалися з 03.01.2023 р.
Водночас, Сторонами договору окрему вартість кожної складової ціни не визначено, а зазначено лише загальну ціну електричної енергії для споживача, що включає в себе у тому числі тарифи на послуги з передачі електричної енергії та її розподілу, які встановлюються виключно Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП). Так, постановою НКРЕКП від 21.12.2022 р. № 1788 тариф на послуги з передачі електричної енергії затверджено: 1) на період з 01.01.2023 р. по 31.03.2023 р. ( включно ) на рівні 380,28 грн/МВттод ( без ПДВ ), відповідно вартість передачі 1 кВт/год становила 0,38028 грн. без ПДВ; 2) на період з 01.04.2023 р. по 30.06.2023 р. (включно) - 430,25 грн/МВттод (без ПДВ), відповідно вартість передачі 1 кВт/год становила 0,43025 грн. без ПДВ; 3) на період з 01.07.2023 р. по 31.12.2023 р. ( включно ) - 485,10 грн/МВттод (без ПДВ), відповідно вартість передачі 1 кВт/год становила 0,4851 грн. без ПДВ.
Постановою НКРЕКП від 21.12.2022 р. № 1801 тарифи на послуги з розподілу електричної енергії для споживачів та операторів установок зберігання енергії затверджено для другого класу напруги на рівні 1 395,08 грн/МВттод ( без ПДВ ), відповідно вартість передачі 1 кВт/год становила 1,39508 грн. без ПДВ.
Таким чином, ціна 1 кВт/ год. електричної енергії за виключенням вартості тарифів на послуги з передачі електричної енергії та її розподілу з 03.01.2023 р. складала 3,435 грн/кВт/год ( 5,21036 - 0,38028 -1,39508 ) без ПДВ і 4,122 грн/кВт/год з ПДВ;
- № 2 від 25.04.2023 р., за якою Сторонами зменшено кількість електроенергії до 189 408 кВт/год. Також, внесено зміни до Додатку №1 до Договору: ціна за 1 кВт/год складає 5,26033 грн. без ПДВ і 6,312396 грн з ПДВ. (у зв`язку зі зміною регульованих цін ( тарифів на послуги з передачі електричної енергії згідно Постанови НКРЕКП №1788 від 21.12.2022 р. ).
Таким чином, ціна 1 кВт/ год. електричної енергії за виключенням вартості тарифів на послуги з передачі електричної енергії та її розподілу за умовами додаткової угоди №2 до Договору складала 3,435 грн/кВт/год ( 5,26033 - 0,43025 - 1,39508 ) без ПДВ і 4,122 грн/кВт/год з ПДВ;
- № 3 від 29.06.2023 р., за якою внесено зміни до п. 5.1. Договору щодо суми кошторисних призначень на 2023 року, які складають 1 003 635,00 грн;
- № 4 від 11.07.2023 р., за якою Сторонами зменшено кількість електроенергії до 188 322,92 кВт/год. Також, внесено зміни до Додатку №1 до Договору: ціна за 1 кВт/год складає 5,31518 грн. без ПДВ і 6,378216 грн з ПДВ. ( у зв`язку зі зміною регульованих цін (тарифів на послуги з передачі електричної енергії згідно Постанови НКРЕКП № 1788 від 21.12.2022 р.).
Таким чином, ціна 1 кВт/ год. електричної енергії за виключенням вартості тарифів на послуги з передачі електричної енергії та її розподілу за умовами додаткової угоди №4 до Договору складала 3,435 грн/кВт/год ( 5,31518 - 0,48510 - 1,39508 ) без ПДВ і 4,122 грн/кВт/год з ПДВ;
- № 5 від 31.07.2023 р., за якою збільшено ціну за одиницю товару до 5,611885 грн/кВт/год без ПДВ і 6,734256 грн кВт/год з ПДВ. Умови додаткової угоди застосовуються до відносин між Сторонами, які виникли з 01.08.2023 р.;
- № 6 від 03.08.2023 р., за якою зменшено кількість електроенергії до 183 284,73 кВт/год. та визначено обсяги поставки електричної енергії за певною ціною. Умови додаткової угоди застосовуються до відносин між Сторонами, які виникли з 01.08.2023 р.;
- № 7 від 31.08.2023 р., за якою збільшено ціну за одиницю товару до 5,98458 грн/кВт/год без ПДВ і 7,181496 грн кВт/год з ПДВ, а кількість електроенергії зменшено до 178 286,05 кВт/год. Умови додаткової угоди застосовуються до відносин між Сторонами, які виникли з 01.09.2023 р.;
- № 8 від 30.11.2023 р., за якою збільшено ціну за одиницю товару до 6,17338 грн/кВт/год без ПДВ і 7,408056 грн кВт/год з ПДВ, а кількість електроенергії зменшено до 177 067,23 кВт/год. Умови додаткової угоди застосовуються до відносин між Сторонами, які виникли з 01.12.2023 р.;
- № 9 від 20.12.2023 р., за якою внесено зміни до п. 5.1 Договору щодо суми кошторисних призначень на 2023 року, які складають 1 033 356,52 грн;
- № 10 від 27.12.2023 р., за якою внесено зміни до п. 5.1 Договору щодо вартості договору та суми кошторисних призначень, які складають 1 033 356,52 грн.
Додатковою угодою № 5 від 31.07.2023 р. збільшено ціну за одиницю товару з 5,31518 грн/кВт/год без ПДВ ( 6,378216 грн/кВт/год з ПДВ ) до 5,61188 грн/кВт/год без ПДВ і 6,734256 грн кВт/год з ПДВ. 
Тобто, починаючи з 01.08.2023 р. ціна 1 кВт/год електричної енергії за виключенням вартості тарифу на послуги з передачі електричної енергії та послуги з розподілу електричної енергії відповідно до умов додаткової угоди №5 від 31.07.2023 р. становила 3,7317 грн/кВт/год ( 5,61188 - 0,48510 - 1,39508 ) без ПДВ і 4,47804 грн/кВт/год з ПДВ. 
Таким чином, ціну на електричну енергію збільшено на 8,64 % ((3,7317-3,435)* 100%: 3,435).
Для укладення вказаної додаткової угоди ТОВ "Кіровоградська обласна ЕК" листом від 03.07.2023 р. повідомило Споживача про те, що на ринку електричної енергії відбулось зростання середньозваженої ціни електричної енергії на РДН ОЕС України, у зв`язку з чим ціну за одиницю товару по Договору буде збільшено починаючи з 01.08.2023 р.
При цьому, Постачальником в якості підтвердження наявності коливання ціни на ринку у бік збільшення надано експертний висновок Кіровоградської регіональної Торгово-промислової палати № В-251/15 від 31.07.2023 р., в якому зазначено, що середньозважена ціна на електричну енергію на РДН по ОЕС України за 3 дні січня 2023 року, станом на 03.01.2023 р. становила 3378,01 грн/Мвт за год. та за 31 день липня 2023 року, станом на 31.07.2023 р. - 3 669,87 грн/Мвт за год., відсоток коливання ціни між вказаними датами становив 8,640 %.
Однак, за твердженням Прокурора, вказаний експертний висновок не може бути належним документальним підтвердженням наявності коливання ціни на ринку товару з моменту укладення Договору і до внесення змін додатковою угодою 5 від 31.07.2023 р. ( як передбачено підп. 2 п. 19 Особливостей ), з огляду на те, що в ньому проаналізовано як змінилась ціна у липні 2023 року у порівнянні з періодом, що передував даті укладення Договору, а саме за 01.01.2023 р. - 03.01.2023 р. Враховуючи, що Договір укладено 03.01.2023 р. належним мав бути документ, в якому відображено як змінилася ціна починаючи з 03.01.2023 р., а не з 01.01.2023 р., і до внесення змін до нього додатковою угодою № 5 від 31.07.2021 р. Враховуючи наведене, оспорювана додаткова угода № 5 від 31.07.2021 р. до Договору є такою, що укладена за відсутності належного документального підтвердження коливання ціни на товар на ринку в сторону збільшення, що виключає підстави для зміни істотних умов договору про закупівлю. Таким чином, збільшення вартості товару було безпідставним, що є порушенням вимог п.п. 2 п. 19 Особливостей, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Крім того, проаналізувавши інформацію, яка розміщена на офіційному вебсайті ДП "Оператор ринку" (https://www.oree.com.ua/), середньозважена ціна на електричну енергію на РДН по ОЕС України протягом січня - червня 2023 року змінювалась наступним чином: 03.01.2023 - 3493,40 грн/Мвт за год.; січень 2023 року - 3466,83 грн/Мвт за год.; лютий 2023 року - 3213,43 грн/Мвт за год., березень 2023 року - 3233,27 грн/Мвт за год., квітень 2023 - 2813,74 грн/Мвт за год., травень 2023 - 2867,02 грн/Мвт за год., червень 2023 року - 2971,47 грн/Мвт за год., липень 2023 року - 3669,87 грн/Мвт за год. З огляду на викладене, можна дійти висновку, що в період січень-липень 2023 року ціна на ринку зазнала коливання як у бік зменшення, так і у бік збільшення. Крім того, за результатами аналізу даних ДП "Оператор ринку" щодо рівня середньозважених цін на електричну енергію на дату укладення договору - 03.01.2023 (ціна становила 3493,40 грн/Мвт за год.) та за липень 2023 року (згідно з наданим експертним висновком № В-251/15 ціна становила 3669,87 грн/Мвт за год.), відсоток коливання ціни на ринку становить 5,05%. Враховуючи той факт, що вказаною додатковою угодою №5 від 31.07.2023 збільшено ціну на електричну енергію на 8,64%, Сторонами допущено порушення вимог п.п. 2 п. 19 Особливостей та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" щодо пропорційної зміни ціни.
Наступні додаткові угоди, на думку Прокурора, є також такими, що укладені в порушення вимог Особливостей та Закону № 922-VIII, оскільки кожна наступна додаткова угода має фіксовану ціну за одиницю товару, а тому є похідною від попередніх, відповідно без попередньої додаткової угоди ціна, відображена у наступній перевищуватиме відсоток коливання ціни на ринку, а, отже, буде порушувати пропорційне збільшення ціни, визначене Особливостями. Додатковою угодою № 6 від 03.08.2023 р. Сторонами внесено зміни до п. 3 Додатку №1 до Договору, в якому зазначено обсяги поставленої електричної енергії за відповідними цінами, у тому числі зафіксовано безпідставно підвищену ціну додатковою угодою №5 від 31.07.2023 р., а саме: 90255,73 кВт/ год. постачаються за ціною 5,61188 грн/кВт/год без ПДВ і 6,734256 грн/кВт/год з ПДВ. Враховуючи викладене, додаткова угода №6 є недійсною, оскільки попередня додаткова угода №5 укладена з порушенням п.п. 2 п. 19 Особливостей, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону №922-VIII, а також у зв`язку з тим, що оспорювана додаткова угода №6 укладена за відсутності належного документального обґрунтування. Враховуючи викладене, додаткова угода № 6 від 03.08.2023 р. укладена з порушенням п.п. 2 п. 19 Особливостей, та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII.
07.08.2023 р. Постачальник надіслав Споживачу лист "Щодо зміни ціни за одиницю товару", в якому повідомив про наступне підвищення вартості електричної енергії починаючи з 01.09.2023.
Постачальником надано експертний висновок Кіровоградської регіональної Торгово-промислової палати №В-298/37 від 31.08.2023 р., в якому зазначено, що середньозважена ціна електричної енергії на РДН по ОЕС України, за 31 день липня 2023 року, станом на 31.07.2023 становила 3669,87 грн/Мвт за год., за 31 день серпня 2023, станом на 31.08.2023 - 4162,23 грн/Мвт за год., відсоток коливання складає 13,416 %.
31.08.2023 р. Сторонами Договору укладено додаткову угоду №7, якою збільшено ціну за одиницю товару з 5,61188 за 1 кВт/год без ПДВ (6,734256 грн за 1 кВт/год з ПДВ) до 5,98458 грн за 1 кВт/год без ПДВ і 7,181496 за 1 кВт/год з ПДВ (а кількість електроенергії зменшено зі 183284,73 кВт/год до 178286,05 кВт/год. Тобто ціна 1 кВт/ год. електричної енергії (за виключенням вартості тарифів на послуги з передачі електричної енергії та послуги з розподілу електричної енергії) відповідно до умов додаткової угоди №7 від 31.08.2023 становила 4,1044 грн. за 1 кВт/год без ПДВ (5,98458 - 0,48510-1,39508), та 4,92528 грн за 1 кВт/год. з ПДВ. Таким чином, ціну на електричну енергію збільшено на 9,99 % ((4,92528-4,47804) * 100%:4,47804).
Однак, як стверджує Прокурор, вищевказаний експертний висновок № В-298/37 від 31.08.2023 р. не може виступати в якості належного і беззаперечного підтвердження коливання ціни на електричну енергію на ринку та його не може бути розцінено як достатнє обґрунтування необхідності внесення змін до договору від 03.01.2023 р. № 9/23 в частині збільшення ціни, з огляду на те, що в ньому проаналізовано як змінилась ціна у серпні 2023 року у порівнянні з періодом, що передував даті укладення додаткової угоди № 5 від 31.07.2023 р. ( за 31 день липня 2023 року, тобто період, який вже був врахований під час укладення додаткової угоди №5 від 31.07.2023 р. ). Крім того, проаналізувавши інформацію ДП "Оператор ринку", яка розміщена на офіційному вебсайті ДП "Оператор ринку" (https://www.oree.com.ua/), встановлено, що середньозважена ціна на електричну енергію на РДН ОЕС України за 1 декаду серпня 2023 року становила 4113,82 грн/Мвт.год, за останню декаду серпня 2023 року -4367,59 грн/Мвт.год, тобто коливання ціни становило лише + 6,17 %. Отже, відсоток коливання ціни за означений період є значно меншим, ніж відсоток, на який Сторонами збільшено ціну електричної енергії, що відповідно свідчить про порушення принципу пропорційної зміни ціни, передбаченого законодавством. Крім того, порівнюючи середньозважену ціну електричної енергії на РДН ОЕС України станом на 31.07.2023 (дату укладення додаткової угоди №5) -3948,83 грн/Мвт.год, та станом на 31.08.2023 (дату укладення додаткової угоди №7) - 3662,24 грн/Мвт.год, ціна на електричну енергію взагалі зменшилась. Також, зниження ціни спостерігається, якщо порівняти рівень цін на ринку за 1 декаду серпня 2023 року - 4113,82 грн/Мвт.год, та 2 декаду серпня 2023 року - 3984,50 грн/Мвт.год. Враховуючи викладене, додаткова угода № 7 від 31.08.2023 р. укладена з порушенням п.п. 2 п.19 Особливостей, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", є недійсною.
Листом від 06.11.2023 р. №1123/02 Постачальник повідомив Споживача про те, що на ринку електричної енергії відбулось зростання середньозваженої ціни електричної енергії на РДН ОЕС України, у зв`язку з чим ціну за одиницю товару по Договору буде збільшено починаючи з 01.12.2023 р..
Крім того, Постачальником надано експертний висновок Кіровоградської регіональної Торгово-промислової палати № В-432 від 30.11.2023 р., в якому зазначено, що середньозважена ціна електричної енергії на РДН, по ОЕС України, за 31 день серпня 2023 року, станом на 31.08.2023 р. становила 4162,23 грн/Мвт за год., за 30 днів листопада, станом нам 30.11.2023 року - 4357,80 грн/Мвт за год., відсоток коливання складає 4,699%.
Сторонами Договору 30.11.2023 р. укладено додаткову угоду №8, якою збільшено ціну за одиницю товару з 5,98458 за 1 кВт/год без ПДВ (7,181496 за 1 кВт/год з ПДВ) до 6,17338 грн за 1 кВт/год без ПДВ і 7,408056 грн за 1 кВт/год з ПДВ, а кількість електроенергії зменшено з 178286,05 кВт/год до 177067,23 кВт/год. Тобто ціна 1 кВт/ год. електричної енергії (за виключенням вартості тарифу на послуги з передачі електричної енергії та послуги з розподілу електричної енергії) відповідно до умов додаткової угоди №8 від 30.11.2023 становила 4,2932 грн. без ПДВ (6,17338 - 0,48510 - 1,39508) та 5,1518 грн за 1 кВт/год. з ПДВ. Таким чином, ціну на електричну енергію збільшено на 4,6% ((5,1518-4,92528) * 100% : 4,92528 ).
Однак, за твердженням Прокурора, вищевказаний експертний висновок не може бути належним документальним підтвердженням наявності коливання ціни на ринку товару з моменту укладення додаткової угоди № 7 від 31.08.2023 р. і до внесення змін додатковою угодою 8 від 30.11.2023 р., з огляду на те, що в ньому проаналізовано як змінилась ціна у листопаді 2023 року у порівнянні з періодом, що передував даті укладення додаткової угоди №7 від 31.08.2023 р. (за 31 день серпня 2023 року, тобто період, який вже був врахований під час укладення додаткової угоди №7 від 31.08.2023 р.). Отже, експертний висновок Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати № В-432 від 30.11.2023 р. не може виступати в якості належного і беззаперечного підтвердження коливання ціни на електричну енергію на ринку та його не може бути розцінено як достатнє обґрунтування необхідності внесення змін до договору від 03.01.2023 р. №9/23 в частині збільшення ціни. Враховуючи викладене, додаткова угода № 8 від 30.11.2023 р. до Договору є недійсною, оскільки попередня додаткова угода № 7 укладена з порушенням п.п. 2 п. 19 Особливостей, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII, а також у зв`язку з тим, що оспорювана додаткова угода № 8 укладена за відсутності належного документального обґрунтування. Таким чином, додаткова угода №8 від 30.11.2023 укладена з порушенням п.п. 2 п. 19 Особливостей, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону №922-VIII.
За твердженням Прокурора, за наслідками укладення додаткових угод № 5, 6, 7, 8 загалом Сторонами збільшено ціну на 1,02984 грн за 1 кВт/год ( з 4,122 за 1 кВт/год до 5,15184 грн за 1 кВт/год), загальний відсоток складає + 25%, що суперечить вимогам ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Відповідно висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 06.02.2025 р. у справі № 916/747/24 під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст. 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі. Таким чином, при укладенні вказаних додаткових угод сторонами Договору недотримано вимоги п.п. 2 п. 19 Особливостей, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII, а також умов Договору щодо належного документального підтвердження зміни ціни товару. Приведення ціни договору у відповідність до існуючих ринкових цін на електричну енергію повністю нівелює зміст інституту публічних закупівель та його мету, оскільки сама закупівля здійснюється для отримання пропозицій, що є кращими (нижчими) за ринкові.
Прокурор зазначає, що внаслідок неправомірного збільшення ціни на товар шляхом укладання спірних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата коштів у розмірі 49 695,83 грн.
Вказані обставини стали підставою для звернення Прокурора з позовом до суду.
Відповідач у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог Прокурора заперечив, посилаючись на те, що наведені умови договору та комерційної пропозиції є справедливими і прозорими, викладеними чітко і ясно, без процедурних перешкод, що ускладнюють здійснення прав Споживача, а твердження Прокурора про збільшення Постачальником ціни на послугу, а не тільки на товар, є безпідставними. Товариство дотримало вимоги Договору щодо зміни ціни в повному обсязі. Натомість, маніпулюючи інформацією з сайту ДП "Оператор ринку" (далі – ДП"ОР"), на свою користь, Позивач використовує дані ДП"ОР" про ціну сформовану (оприлюднену) на РДН 02.01.2023, як ціну на окремо визначену дату – 03.01.2023 р., що становить 3 493,40 грн./Мвт та порівнює її з середньозваженою ціною за період – липень 2023 року, що згідно Висновку ТПП становить 3 669,87 грн./Мвт. Таке твердження, є помилковим, не відображає дійсних обставин справи та є свідомим порушенням Позивачем ст. ст. 77-78 ГПК України, і з цього приводу Товариство вважає за необхідне пояснити наступне. Якщо Позивач бере перший показник ціни на РДН сформований 02.01.2023 р. на дату 03.01.2023, то розумним та логічним в такому випадку було б використати ціну, сформовану 30.07.20223 р. на дату 31.07.2023 яка в свою чергу становитиме 3 948,83 грн/МВт.год, в такому випадку коливання ціни на ринку становило б 13% замість вказаного у висновку ТПП 8,64%. Але такий підхід є непослідовним, вибірковим та повністю суперечить умовам Договору, оскільки розрахунковим періодом по договору є місяць а не доба, відповідно в якості індикаторів для доказування коливання ціни на ринку необхідно використовувати середньозважені ціни за місяць (період) на певну (відповідну) дату, що й було зроблено Відповідачем. Позиція Прокурора про наявність підстав для визнання додаткових угод у повній мірі ігнорує той факт, що усі ці угоди підписувалися не тільки Відповідачем, а й Споживачем, жодних зауважень ним не висловлювалося, своїм правом на розірвання договору через незгоду з його умовами споживач також не скористався. Також, Відповідач вважає обставини, на які послався Прокурор при зверненні до суду, не свідчать про порушення інтересів держави, в розумінні приписів правових норм Конституції України та Закону України "Про прокуратуру", відтак, відсутні підстави вважати, що позов прокурора у даній справі має на меті захист інтересів держави.
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що спірні додаткові угоди № № 5, 6, 7, 8 до Договору № 9/2023 від 03.01.2023 р. укладені за відсутності належного документального підтвердження коливання ціни на ринку електричної енергії. Суд встановив, що надані Постачальником висновки Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати від 31.07.2023 р. № В-251/15, від 31.08.2023 р. № В-298/37, від 30.11.2023 р. № В-432 не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору, оскільки в них проаналізовано зміну ціни у порівнянні з періодами, що передували датам укладення відповідних додаткових угод, а не з моменту укладення Договору або останнього внесення змін до нього в частині зміни ціни. Суд першої інстанції, посилаючись на постанови Верховного Суду від 07.12.2022 р. у справі № 927/189/22, від 16.02.2023 р. у справі № 903/366/22, від 06.02.2025 р. у справі № 916/747/24, зазначив, що під час дії договору про закупівлю загальне збільшення ціни не повинно перевищувати 10% від ціни, визначеної при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, тоді як за наслідками укладення спірних додаткових угод загальне збільшення ціни склало +25%. Суд дійшов висновку, що оскаржені додаткові угоди укладені з порушенням вимог підпункту 2 п. 19 Особливостей та пункту 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому за приписами ч. 1 ст. 203, частин 1, 3 ст. 215 ЦК України підлягають визнанню недійсними. Щодо стягнення коштів суд зазначив, що оскільки додаткові угоди визнані недійсними, правовідносини між сторонами мають регулюватись Договором з урахуванням змін, внесених додатковими угодами № 1- № 4, а безпідставно одержані Відповідачем -2 грошові кошти в сумі 49 695,83 грн. підлягають поверненню відповідно до приписів ст. ст. 216, 1212 ЦК України.
8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників Прокурора та Відповідача-2, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Щодо доводів Скаржника пов`язаних з відсутністю у Прокурора правових підстав для звернення з позовом, колегія суддів зазначає таке.
Питання представництва інтересів держави Прокурором у суді врегульовано ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Зазначена стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина 7).
Ст. 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках Прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини четвертої ст. 53 ГПК України, Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
У постанові Великої палати Верховного Суду від 26.05.2020 р. у справі № 912/2385/18 містяться такі правові висновки стосовно представництва прокурором держави в суді: бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк; звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення; невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. 
Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо; прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. 
Якщо Прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим; частина 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (підпункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 (підпункти 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18 (пункт 35), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (підпункт 8.5), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 80), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.16) і № 922/1830/19 (підпункт 7.1)).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.17) і № 922/1830/19 (підпункт 7.2)). Тобто, під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.18) і № 922/1830/19 (підпункт 7.3)).
У пункті 55 постанови від 14.12.2022 р. у справі № 2-3887/2009 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ці висновки актуальні також щодо участі територіальної громади в цивільних правовідносинах та судовому процесі.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.12.2022 р. зі справи № 904/123/22, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами першою та другою ст. 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.
Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 р. у справі № 469/1044/17 зазначено про те, що за певних обставин Прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган, як така сторона, може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу, як сторони правочину, має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду ( абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" ). Аналогічний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 27.01.2021 р. у справі № 917/341/19, від 02.02.2021 р. у справі № 922/1795/19, від 07.04.2021 р. у справі № 917/273/20, від 18.06.2021 р. у справі № 927/491/19, від 24.05.2023 р. у справі № 927/366/22, від 07.03.2024 р. у cправі № 910/401/23.
Як встановлено судом першої інстанції і не спростовано Скаржником - фінансування закупівлі, проведеної КНП "Бобринецька лікарня" здійснювалося за рахунок коштів бюджету Бобринецької міської територіальної громади.
Раціональне та ефективне використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців Бобринецької міської територіальної громади. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування підприємством незаконних додаткових угод до договору, порушує економічні інтереси Бобринецької міської територіальної громади.
Відповідно до ст. 142 Конституції України, ч. 3 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Згідно з ч. 1-2 ст. 5 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування.
Частиною 5 ст. 64 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що видатки місцевого бюджету здійснюються із загального та спеціального фондів місцевого бюджету відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України ґрунтується на таких принципах: ефективності та результативності - при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.
Згідно з положеннями ст. 22 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів, що уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язані ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері.
Згідно з ст. 26 Бюджетного кодексу України контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень (п. 3 ч. 1 ст. 26).
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 зроблено висновок, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним Бобринецькій міській раді підприємством незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси держави.
У даному випадку, як слушно зауважив місцевий господарський суд - органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає Бобринецька міська рада, посадові особи якої не вживали заходів щодо захисту інтересів держави, порушених неправомірним використанням бюджетних коштів.
Відповідно до ст. 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, управляють майном, що є в комунальній власності.
Частиною 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
При цьому орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1 Закону).
Згідно з ч. 1, 4, 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів.
Частинами 1, 4 ст. 61 вказаного Закону передбачено, що органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.
КНП "Бобринецька лікарня" є лікарняним закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги первинної, вторинної (спеціалізованої) допомоги, в т.ч. паліативної допомоги медичної реабілітації, будь-яким особам в порядку і на умовах, встановлених законодавством України та Статутом.
Відповідно до п. 1.1, п. 1.3., п. 1.4. Розділу 1 Статуту КНП "Бобринецька лікарня" Бобринецької міської ради, затвердженого рішенням чотирнадцятої сесії Бобринецької міської восьмого скликання 28.08.2021 р. № 850 засновником та органом управління підприємства є Бобринецька міська рада.
Підприємство створене на базі майна Бобринецької міської територіальної громади, є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Засновнику. Підприємство здійснює господарську некомерційну діяльність, спрямовану на досягнення соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку (п. 1.5. Статуту).
Згідно з п. 5.1., 5.3. Статуту майно Підприємства є комунальною власністю Бобринецької міської територіальної громади і закріплюються за ним на праві оперативного управління. Майно підприємства становлять необоротні та оборотні активи, основні засоби та грошові кошти, а також інші цінності, передані йому Засновником, вартість яких відображається у самому балансі підприємства. Джерелами формування майна та коштів Підприємства, зокрема, є: комунальне майно, передане підприємству відповідно до рішення про його створення; кошти державного і/або місцевого бюджету (бюджетні кошти).
Відповідно до п. 7.1., п. 7.2. Розділу 7 Статуту Управління підприємством здійснює Бобринецька міська рада ( Засновник ).
Засновник підприємства здійснює контроль за ефективністю використання майна, що є власністю Бобринецької міської територіальної громади та закріплене за підприємством на праві оперативного управління
Згідно з п. 4.1., п. 4.6, п. 4.7. Розділу 4 Статуту підприємство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в установах банків та Державному казначействі України, печатку із своїм найменуванням, штампи, бланки.
Підприємство має право укладати угоди ( договори ), набувати майнових та особистих немайнових прав, нести обов`язки, бути особою, яка бере участь у справі, що розглядається в судах України, міжнародних та третейських судах.
Фінансування закупівлі UА-2022-12-13-007304-а здійснювалось за рахунок коштів бюджету Бобринецької міської територіальної громади.
Отже, Бобринецька міська рада є органом, уповноваженим на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі.
З метою встановлення наявності підстав для вжиття заходів представницького характеру, Прокурором листами № 52/01-4324ВИХ-25 від 21.05.2025 р., № 52-6180вих-25 від 18.07.2025 р. було повідомлено Бобринецьку міську раду про виявлені порушення законодавства у сфері публічних закупівель при проведенні КНП "Бобринецька лікарня" закупівлі UА-2022-12-13-007304-а.
З листів Бобринецької міської ради № 04-11/883/02 від 18.06.2025 р., № 04-11/1147/01 від 31.07.2025 р. вбачається, що заходи позовного характеру не вживалися, а сама міська рада не заперечувала проти представництва інтересів держави Прокурором.
На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" Знам`янська окружна прокуратура 05.08.2025 р. направила Бобринецькій міській раді повідомлення в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" № 52-6706ВИХ-25 від 05.08.2025 р.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевий господарським судом про наявність передбачених ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" виключних підстав для реалізації Прокурором представницьких повноважень в інтересах держави у спірних правовідносинах шляхом звернення до суду із даним позовом, що спростовує доводи Скаржника про відсутність підстав для представництва Прокурором інтересів держави у цій справі. 

Щодо суті спору, предметом якого є вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Позивача до відповідачів про визнання недійсними додаткові угоди до договору про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між відповідачами та стягнення з Постачальника на користь бюджету територіальної громади безпідставно сплачених бюджетних коштів, у зв`язку із недотриманням вимоги підпункту 2 п. 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 р. № 1178, та пункту 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а також умов Договору щодо належного документального підтвердження зміни ціни товару.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлює Закон України "Про публічні закупівлі" № 922-VIII від 25.12.2015 р.
За приписами п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім, зокрема, випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Відповідно до п. 3 – п. 7 розд. X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про публічні закупівлі" на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 р. № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ, та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель товарів, робіт та послуг для замовників, передбачених цим Законом ( далі – Особливості ), визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз та з дотриманням вимог, встановлених пунктом 3-8 цього розділу.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1178 від 12.10.2022 р. затверджено Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, які встановлюють порядок та умови здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування.
Пунктом 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 р. № 1178 ( в редакції, що діяла на час проведення закупівлі ) ( далі – Особливості ) визначено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, перелік яких наведено в даному пункті.
Зокрема підп. 2 п. 19 Особливостей передбачено погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.
Постанова Кабінету Міністрів України № 1178 від 12.10.2022 р. не передбачає внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі", а лише встановлює певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану ( постанови Верховного Суду від 18.06.2024 р. у справі № 922/2595/23, від 01.10.2024 р. у справі № 918/779/23 ).
Верховний Суд у постанові від 28.08.2024 р. у справі №918/694/23 вказав, що постанова Кабінету Міністрів України № 1178 від 12.10.2022 р. деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", та не встановлює іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення передбаченого даною нормою.
Метою Закону України "Про публічні закупівлі" є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку ( постанови Верховного Суду: від 10.12.2024 р. у справі № 924/413/24, від 15.10.2024 р. у справі № 918/18/24, від 08.10.2024 р. у справі № 918/728/23, від 06.02.2025 р. у справі № 916/747/24 ).
Отже, під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст. 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Верховний Суд у постанові від 07.12.2022 р. по справі № 927/189/22 звертає увагу, що передбачена ч. 5 ст. 41 Закону "Про публічні закупівлі" можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% має на меті запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Разом з тим, ця норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Тому документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні запропонованій замовнику на тендері та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним.
Також, у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 16.02.2023 р. у справі № 903/366/22 зроблено висновок, що при зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Виключно коливання ціни на ринку електроенергії не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару. Постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення ціни на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним, має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим.
Приведення ціни договору у відповідність до існуючих ринкових цін на товар повністю нівелює зміст інституту публічних закупівель та його мету, оскільки сама закупівля здійснюється для отримання пропозицій, що є кращими (нижчими) за ринкові.
Сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне за собою підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору. Умовою такого підвищення обов`язково є неможливість спрогнозувати таке підвищення та закласти відповідні ризики при формуванні тендерної пропозиції ( постанова Верховного Суду від 02.07.2024 р. № 910/13579/23 ).
Як слушно зазначив суд першої інстанції - надані Постачальником висновки Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати від 31.07.2021 р. № В-251/15, від 31.08.2023 р. № В-298/37, від 30.11.2023 р. № В-432 не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору з моменту його укладення до моменту збільшення ціни та між періодами застосування нових цін, визначених додатковими угодами № 5, № 6, № 7, № 8, тобто в порушення вимог п.п. 2 п.19 Особливостей та п. 2. ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", без документального підтвердження коливання ціни на ринку, пропорційної зміни ціни такого товару на ринку.
За наслідками укладення додаткових угод № 5, № 6, № 7, № 8 загалом Сторонами збільшено ціну на 1,02984 грн за 1 кВт/год (з 4,122 за 1 кВт/год до 5,15184 грн за 1 кВт/год), загальний відсоток складає + 25%, що суперечить вимогам ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Відповідно висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 06.02.2025 р. у справі № 916/747/24 під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст. 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Таким чином, при укладенні вказаних додаткових угод сторонами Договору недотримано вимоги п.п. 2 п. 19 Особливостей, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII, а також умов Договору щодо належного документального підтвердження зміни ціни товару.
Пунктом 3 Особливостей визначено, що Замовники зобов`язані здійснювати публічні закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі", проводять закупівлі з урахуванням цих особливостей.
Договір про закупівлю за результатами проведеної закупівлі згідно з п. 10 і 13 цих особливостей укладається відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням положень ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", крім частин другої - п`ятої, сьомої - дев`ятої статті 41 Закону та цих особливостей ( п. 17 Особливостей ).
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.
Ст. 203 ЦК України унормовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Частина 1 ст. 638 ЦК України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Ст. 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Право сторін Договору на внесення змін до нього не може відбуватися з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, відповідно свобода договору не може превалювати над дотриманням вимог закону ( постанова Верховного Суду від 28.09.2023 р. у справі № 927/56/23 ). 
Пунктом 19 Особливостей визначено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, перелік яких наведено в даному пункті.
Зокрема підп. 2 п. 19 Особливостей визначено, що погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.
Отже, за відсутності належного документального підтвердження факту підвищення (коливання) ціни на ринку укладання додаткових угоди є безпідставним, відповідно з порушенням вимог Особливостей № 1178 та Закону України "Про публічні закупівлі".
Враховуючи наведене, та приймаючи до уваги підвищення вартості товару, за відсутності належного документального підтвердження, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок місцевого господарського суду, що оскаржені додаткові угоди укладені з порушенням вимог п.п. 2 п. 19 Особливостей, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII, а тому за приписами ч. 1 ст. 203, ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України вказані додаткові угоди слід визнати недійсними та задовольнити позов в цій частині.
Доводи Скаржника про не вирішення судом першої інстанції питання щодо реституції, колегія суддів відхиляє, як безпідставні, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Оскільки додаткові угоди № 5, № 6, № 7, № 8 підлягають визнанню недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між КНП "Бобринецька лікарня" та ТОВ "Кіровоградська обласна ЕК" щодо ціни на електроенергію, поставлену за договором №9/2023 від 03.01.2023 р., мають регулюватись Договором з урахуванням змін, внесених додатковими угодами № 1 - № 4, відповідно безпідставно одержані Відповідачем -2 грошові кошти мають бути повернуті Позивачу, оскільки підстава їх набуття відпала, що відповідає приписам ст. ст. 216, 1212 ЦК України. Подібна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24.01.2024 р. у справі № 922/2321/22, від 21.06.2023 р. у справі № 905/1907/21, та у постанові Верховного Суду від 06.02.2025 р. у справі № 916/747/24.
Отже, як вірно зазначив місцевий господарський суд - визнання додаткових угод недійсними судом має наслідком застосування наслідків недійсності цих правочинів, а саме: підлягає стягненню сума коштів, що зайво, безпідставно перерахована КНП "Бобринецька лікарня" на розрахунковий рахунок ТОВ "Кіровоградська обласна ЕК", і розраховується, як різниця оплаченої суми за поставлену електричну енергію та вартості цієї електричної енергії, розраховану за цінами, встановленими за Договором № 9/2023, з урахуванням внесених змін додатковими угодами № 1- № 4, яку б Замовник мав би сплатити, якщо б не було укладено спірні додаткові угоди.
Згідно актів прийняття-передавання товарної продукції за договором № 9/2023 від 03.01.2023 р. за період з початку його дії по 31.12.2023 р. КНП "Бобринецька лікарня" фактично отримано 155 612 кВт. год. електричної енергії, сплативши 1 033 356,52 грн. За період з 01.08.2023 р. по 31.12.2023 р. поставлено 62 583 кВт.год, сплачено 448 863,72 грн. З урахуванням недійсності додаткових угод № 5, № 6, № 7, № 8 зобов`язання Сторін регулюються Договором з урахуванням внесених змін додатковими угодами № 1- № 4, відповідно розрахунок здійснюється з урахуванням вартості електричної енергії в сумі 6,378216 грн. За період з 01.08.2023 р. по 31.12.2023 р. ТОВ "Кіровоградська обласна ЕК" поставлено 62 583 кВт.год, КНП "Бобринецька лікарня" сплачено 448 863,72 грн, а фактично має бути сплачено 399 167,89 грн (62 583 кВт.год * 6,378216 грн). Таким чином, за Договором за період з 01.08.2023 р. по 31.12.2023 р. Споживачем безпідставно сплачено 49 695,83 грн ( 448 863,72 грн - 399 167,89 грн ), які підлягають стягненню.
Отже, грошові кошти в сумі 49 695,83 грн є безпідставно одержаними Відповідачем -2, оскільки підстава їх набуття відпала, а тому ТОВ "Кіровоградська обласна ЕК" зобов`язане їх повернути, що відповідає приписам ст. 216, ст. 1212 ЦК України та є підставою для задоволення позову Прокурора у відповідній частині.
Посилання Скаржника в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки правові позиції Верховного Суду, викладені у вказаних постановах, не є релевантними до обставин цієї справи та відповідне судове рішення приймалося за іншої фактично-доказової бази.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 09.12.2025 р. у справі № 912/2145/25 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України. 

Повний текст постанови складено 29.05.2026 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус