ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2943/26 Справа № 932/11196/24 	  	Головуючий у першій інстанції: Потоцька С. С. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –    Красвітної Т.П., 
суддів:     Городничої В.С., Гапонова А.В.,
за участю секретаря   Марченко С.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни - Мальцева Вадима Петровича на рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра у складі судді Потоцької С.С. від 24 листопада 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», про відшкодування шкоди,– 

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що на виконанні у приватного виконавця Русецької О.О. знаходиться виконавче провадження №67173073 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 868472,19 грн, а також судових витрат на загальну суму 1820,00 грн. Правонаступником стягувача є ТОВ «Вердикт Капітал». У позивача є два соціальні рахунки в АТ «Укрсиббанк» для отримання пенсії. 21.10.2021 відповідачем винесені постанови про арешт майна боржника та постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. У серпні 2023 року позивач дізнався, що з його пенсійних рахунків зняті грошові кошти у розмірі 161077,30 грн, які перераховані ТОВ «Вердикт Капітал». Позивач звернувся до АТ «Укрсиббанк» з претензією щодо повернення помилково знятих коштів, проте АТ «Укрсиббанк» послався на відповідача, оскільки банк діяв відповідно до внутрішньої інструкції. Потім позивач звернувся з претензією до відповідача, проте відповідач посилалася на банк. Позивач зазначає, що, стягнувши пенсійні кошти у розмірі 161030,77 грн, відповідач порушила вимоги чинного законодавства щодо заборони стягнення пенсійних коштів. Такими діями відповідача йому спричинена моральна шкода, тому що він збирав гроші на рахунку для проведення операції, проте він залишився без медичного догляду. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 10% від суми, яку відповідач незаконно стягнула з нього. Тому  ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. грошові кошти у розмірі 161030,77 грн та моральну шкоду у розмірі 16103,00 грн. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Дніпра від 24 листопада 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду у розмірі 8000,00 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. на користь ОСОБА_1 , судовий збір у сумі 72,62 грн. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О., в особі свого представника ОСОБА_4 , також звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову. 
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги позивача та задоволення апеляційної скарги відповідачки, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. від 19.10.2021 відкрито виконавче провадження №67173073 з примусового виконання виконавчого листа №2-4758/10, виданого Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 868472,19 грн; стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 судового збору у сумі 1700,00 грн, та витрат на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 120,00 грн (а.с. 20-21 т.1). 
Замінено вибулого стягувача щодо виконання судового рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2010 року у цивільній справі №2-4758/10 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року. 
26 жовтня 2021 року приватним виконавцем Русецькою О.О. у межах виконавчого провадження №67173073 винесені: 
постанова про арешт всього майна боржника – ОСОБА_1 (а.с. 22-23 т.1);
постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника- ОСОБА_1 (а.с.24-26 т.1);
постанова про арешт коштів боржника - ОСОБА_1 (а.с.27-28 т.1). 
31.07.2023 приватним виконавцем Русецькою О.О. до АТ «Укрсиббанк» направлена платіжна інструкція для списання коштів у примусовому порядку.
02.08.2023 з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «УКРСИББАНК» на ім`я ОСОБА_1 , на виконання платіжної інструкції приватного виконавця, примусово списанні грошові кошти у розмірі 135974,65 грн (а.с. 159 т.1). 
Також 02.08.2023 з рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в АТ «УКРСИББАНК» на ім`я ОСОБА_1 , на виконання платіжної інструкції приватного виконавця примусово, списанні грошові кошти у розмірі 25056,12 грн (а.с. 164 т.1). 
05.09.2023 постановою приватного виконавця Русецької О.О. знятий арешт з коштів боржника ОСОБА_1 , у зв`язку з надходженням від боржника підтвердних документі, що рахунок в АТ «УКРСИББАНК» № НОМЕР_1 , на який накладено арешт, має спеціальний режим використання, для зарахування заробітної плати, пенсійних, соціальних виплат, у відповідності до чого виникла необхідність у припинення арешту, накладеного на рахунок (а.с.29-30). 
Згідно копії довідки АТ «Укрсиббанк» від 21.08.2023 №59-2-14/31/118, в АТ «Укрсиббанк» клієнту ОСОБА_1 відкрито 10.11.2018 поточний рахунок з міжнародним номером № НОМЕР_2 в UАН, тарифний план - Соціальні картки (а.с. 43, 160 т.1).
У довідці АТ «Укрсиббанк» від 21.08.2023 №59-2-14/31/117 вказано, що в АТ «Укрсиббанк» клієнту ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок з міжнародним номером № НОМЕР_1 в UАН, тарифний план - Пенсійні картки (а.с.127 т.1).
ОСОБА_1 звертався до АТ «Укрсиббанк» з досудовою претензією від 29.09.2023, в якій просив у 3-денний термін здійснити дії по поверненню помилково знятих коштів з його соціальної картки у розмірі 161030,77 грн, в межах виконавчого провадження №67173073, які були перераховані приватному виконавцю (а.с 33 т.1). 
Відповідно до листа АТ «Укрсиббанк» від 27.11.2023 №11/28827, банк, зокрема, повідомив, що 02.08.20023 ним виконані платіжні інструкції приватного виконавця від 01.08.2023 №73626690 стягнення за ВП № 67173073 на суму 25056, 12 грн та від 01.08.2023 № 73626786 стягнення за ВП №67173073 на суму 135974, 65 грн. Банк зазначає, що примусове списання грошових коштів виконано відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки у національній валюті користувачів платіжних послуг, затверджених Постановою Правління Національного Банку України від 29.07.2022 №163 (а.с.34-35 т.1). 
ОСОБА_1 звертався до приватного виконавця Русецької О.О. з досудовою претензією від 22.01.2024, в якій просив повернути грошові кошти у розмірі 161030,77 грн (а.с. 36-37). 
Листом від 30.01.2024 №01.29/9696 приватний виконавець Русецька О.О. повідомила позивачу, зокрема, боржник на виклик приватного виконавця не з`явився, витребувані документи не надав. 15.09.2022 року на адресу офісу приватного виконавця надійшло повідомлення з ПФУ в Дніпропетровській області, згідно з якою утримання з пенсії ОСОБА_1 не проводилися. Враховуючи те, що боржником рішення суду не виконано, заборгованість не погашено, приватним виконавцем до банківської установи, після перевірки залишків коштів на рахунку, 31.07.2023 року направлено платіжну інструкцію для списання коштів в примусовому порядку. 03.08.2023 року, на депозитний рахунок приватного виконавця зараховано кошти, які було списано платіжною інструкцією та які розподілено та перераховано на рахунок стягувана згідно вимог чинного законодавства України. 
У вказаному вище листі виконавець зауважила, що у разі невиконання боржником рішення суду добровільно, державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів, згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». 
Також у листі від 30.01.2024 №01.29/9696 зазначено, зокрема, що 24.10.2023 року на адресу офісу приватного виконавця надійшла заява представника боржника про зняття арешту з рахунку НОМЕР_2 , що відкритий в АТ «Укрсиббанк» в зв`язку з тим, що вказаний рахунок має спеціальний режим використання, а саме для зарахування соціальних виплат з доданими документами (виписка про рух коштів). Втім, з наданої виписки вбачається, що виписка про рух коштів надана за період з 02.09.2021 року по 01.09.2022 рік та містить останнє зарахування від 27.06.2022 як «поповнення рахунку безготівковим зарахуванням на суму 4000,00 грн.», а також з 01.07.2023 по 03.08.2023 рік, з якої взагалі не вбачається будь-яких зарахувань. Крім того, відсутній рух коштів за наданою випискою станом на поточну дату. Із зазначеного слідує, що взагалі відсутня інформація щодо використання рахунку як такого, що має спеціальний режим використання (тобто, на рахунок зараховуються лише соціальні виплати, заробітна плата, пенсія, аліменти і нічого крім) та/або на даний рахунок звернення стягнення заборонено законом. 24.10.2023 року на електрону адресу представника боржника направлено відповідь щодо відмови в зняття арешту з вищевказаного рахунку. Крім того у відповіді, відповідно до Закону 3048-ІХ, боржнику було запропоновано звернутися із заявою про визначення поточного рахунку НОМЕР_2 , що відкритий в АТ «Укрсиббанк» для здійснення видаткових операцій, але станом на поточну дату вказана заява на адресу приватного виконавця не надходила. З огляду на вищевикладене, та з урахуванням того, що у приватного виконавця були відсутні правові підстави щодо неперерахування коштів стягувану, 03.08.2023 року кошти перераховано на рахунок стягувача відповідно до вимог чинного законодавства України, а також того, що станом на поточну дату на депозитному рахунку приватного виконавця кошти не містяться у приватного виконавця не має підстав для задоволення вашої заяви в частині повернення коштів (а.с. 38-41 т.1). 
Також установлено, що у лютому 2024 року ОСОБА_1 звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О., третя особа – ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області, в якому просив 
визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Міністерства юстиції України Русецької Оксани Олександрівни у зведеному виконавчому провадженні ВП №67173073 від 19.10.2021 року неправомірними;
зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Міністерства юстиції України Русецьку Оксану Олександрівну надіслати до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області подання про повернення ОСОБА_1 суми в розмірі 161 030,77 гривень.
стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 161030,77 гривень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі №160/6473/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, третя особа – Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення суми. Роз`яснено позивачу, що він має право звернутись за захистом порушеного права в порядку цивільного судочинства (а.с. 44-49 т.1). 
Також, ОСОБА_1 звертався до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом, в якому просив визнати дії приватного виконавця Русецької О.О. у зведеному виконавчому провадженні ВП №67173073 від 19.10.2021 року неправомірними; зобов`язати приватного виконавця Русецьку О.О. надіслати до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області подання про повернення позивачу суми в розмірі 161030,77 гривень; стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровської області на користь позивача суму в розмірі 161030,77 гривень.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2024 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року, у справі №212/4098/24 відмовлено у відкриті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошових коштів, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (а.с. 50-52 т.1). 
У вказаній вище ухвалі суду зазначено, що оскільки стягнення грошових коштів з рахунку ОСОБА_1 було здійснено в процесі виконання виконавчого листа, виданого судом, то в силу ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» дії виконавця можуть бути оскаржені позивачем, як боржником, в порядку, передбаченому Розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК. Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду із позовом до приватного виконавця, замість звернення до суду в порядку оскарження рішень та дій виконавця за Розділом VII ЦПК України, то суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження по справі №212/4098/24 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК за таким позовом. 
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Колегія звертає увагу, що позов у даній справі пред`явлений позивачем на підставі статтей 1166, 1167, 1174 ЦК України. 
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.
Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2005 року у справі №32/421.
Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. 
Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб державної виконавчої служби. 
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 10 травня 2023 року у справі №757/23847/21. 
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.
У відповідності до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень`та Розділ VI ГПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень`передбачають можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ(розглянув справу як суд першої інстанції), зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.
Згідно частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Таким чином, виходячи з наведених норм закону, судовий контроль за виконанням судовим рішень здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції та видав виконавчий документ.
При цьому сторона виконавчого провадження має право звернутися із скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю органу виконавчої служби порушено їхні права. 
Судом установлено, що правовідносини, що виникли у даній справі, пов`язані з примусовим виконанням у виконавчому провадженні №67173073 судового рішення на підставі виконавчого листа, виданого судом, про стягнення солідарно з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у сумі 868472,19 грн та стягнення судового збору у сумі 1700,00 грн і витрат на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 120,00 грн. 
Оскільки позивач ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні №67173073і не погоджується з діями приватного виконавця під час виконання рішення суду, законом у цьому випадку передбачених інший спосіб судового захисту, а саме оскарження рішення, дій чи бездіяльності приватного виконавця до суду в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України (судовий контроль за виконанням судових рішень).
У зв`язку з цим порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності приватного виконавця є спеціально врегульованим процесуальним законом. Відповідно до статті 447 ЦПК України такі дії або бездіяльність підлягають оскарженню шляхом подання скарги до суду в порядку судового контролю за виконанням судових рішень. 
Позивачем не надано доказів, що він звертався до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність приватного виконавця Русецької О.О. у порядку, передбаченому статтею 447 ЦПК України. Матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів наявності судового рішення, яке набрало законної сили, про визнання дій чи бездіяльності приватного виконавця неправомірними. Позивачем клопотання про витребування відповідних доказів судом не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколом судового засідання. 
За таких умов відсутні належні правові підстави для застосування положень статей 1167, 1174 ЦК України, оскільки обов`язковою передумовою покладення цивільно-правової відповідальності за шкоду є встановлення протиправності поведінки заподіювача шкоди. Невстановлення у передбаченому законом порядку неправомірності дій приватного виконавця Русецької О.О. виключає можливість покладення на неї обов`язку з відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що у встановленому законом порядку незаконними (протиправними) дії, рішення чи бездіяльність приватного виконавця щодо списання коштів з рахунків, відкритих на ім`я позивача в АТ «Укрсиббанк», у виконавчому провадженні №67173073, не визнавались, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування 161030,77 грн матеріальної шкоди та 16103,00 грн моральної шкоди, оскільки такий позов є передчасним. 
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Враховуючи відмову в задоволенні позову, з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1932,36 грн (а.с. 40 т.2). 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідачки підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Суд наголошує, що позивач не позбавлений можливості звернення до суду, на захист своїх прав та законних інтересів, з інших підстав, за іншим обґрунтуванням, зокрема, у порядку статті 447 ЦПК України зі скаргою на дії, рішення виконавця. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 – задовольнити частково. 
Апеляційну скаргу представника приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни - Мальцева Вадима Петровича – задовольнити. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра від 24 листопада 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни про відшкодування шкоди – відмовити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни (РНКОПП НОМЕР_4 ) судові витрати у розмірі 1932 (одна тисяча дев`ятсот тридцять дві) грн 36 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

А.В. Гапонов