Справа № 766/14993/21	
 	н/п 2/766/1756/26	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2026р. Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Зуб І.Ю.
при секретарі Федорової О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Херсонської міської ради (місцезнаходження: 73003, м. Херсон, просп. Ушакова, б.37) про визнання права власності у порядку спадкування,-
ВСТАНОВИВ:
В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області із позовною заявою до Херсонської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме на 1/3 частини у праві власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .
Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 04.01.1998, яке видано Управлінням обліку та використання комунального майна м. Херсона Херсонської міської ради народних депутатів, зазначена вище квартира належала на праві спільної (сумісної) власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
ОСОБА_3 , який є батьком позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після смерті батька в 2021 році позивач звернувся до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Маковецької О.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Листом від 01.02.2021 за вих. №55/01-16 приватним нотаріусом Маковецькою О.А. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що право власності на 1/3 частки у праві власності на квартиру виникло після смерті ОСОБА_3 .
Позивач вважає, що прийняв спадщину після смерті батька, оскільки на час смерті проживав з ним та фактично вступив у володіння майном. Оскільки у позасудовому порядку можливості оформити спадкові права не має, просить суд визнати за ним право власності на 1/3 частини зазначеної вище квартири як спадкового майна.
28.08.2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Херсонської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.08.2021 року відкрито загальне провадження по справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.11.2021 року витребувано докази по справі.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.12.2021 року витребувано докази по справі.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.01.2022 року витребувано докази по справі.
Після поновлення процесуальної діяльності суду з 12.06.2023 року, розгляд продовжено.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.09.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні у приміщенні Херсонського міського суду Херсонської області.
Сторони в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача надала клопотання про розгляд справи без її участі, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду.
Розглянувши матеріали цивільної справи, матеріали інвентарної справи № 52939, повно та всебічно оцінивши докази надані учасниками справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , яке видано Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона.
Позивач є сином спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .
Свідоцтвом про право власності № НОМЕР_2 від 04.01.1998, яке видано Управлінням обліку та використання комунального майна м. Херсона Херсонської міської ради народних депутатів, підтверджується виникнення права спільної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 .
Зазначене свідоцтво про право власності видано ОСОБА_2 та членам її сім`ї на підставі розпорядження управління обліку та використання комунального майна м. Херсона №7586 від 04.01.1998.
З відповіді Департамента міського господарства Херсонської міської ради від 19.11.2021 за вих. №01-34-238 встановлено, що відповідно до архівних даних відділу обліку, розподілу та приватизації житла управління житлового господарства Департаменту міського господарства Херсонської міської ради квартира АДРЕСА_3 , приватизована на ім`я ОСОБА_2 та членів її сім`ї – ОСОБА_1 та ОСОБА_3 згідно підставі розпорядження управління обліку та використання комунального майна м. Херсона №7586-ж від 04.01.1998. Заява №6788 від 09.12.1997 про оформлення передачі в приватну спільну сумісну власність квартири за вище вказаною адресою була подана ОСОБА_2 .
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 27.02.1997 за номером НОМЕР_5 , що видане Комсомольським відділом реєстрації актів громадянського стану, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.
Відповідно до паспорта ОСОБА_1 місце проживання позивача з 27.12.1995 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .
Листом від 01.02.2021 за вих. №55/01-16 приватним нотаріусом Маковецькою О.А. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що право власності на 1/3 частки у праві власності на квартиру виникло після смерті ОСОБА_3 . 
Також листом від 16.11.2021 за вих. №535/01-16 приватним нотаріусом Маковецькою О.А. повідомлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась, що вказує на відсутність інших спадкоємців.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Відповідно до статті 2 ЦПК України, згідно із частиною другою якої суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У статті 3 ЦК України зазначені загальні засади цивільного законодавства, якими є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів. 
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).
Також у вказаному нормативному акті передбачено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Зокрема, у статті 11 вказано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01.01.2004, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Встановивши, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до правовідносин має бути застосовано Цивільний кодекс Української РСР в редакції, що діяла на день смерті спадкодавця.
Згідно із статтею 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 ЦК Української РСР).
Відповідно до приписів статті 526 ЦК Української РСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.
Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.
Частиною 1 статті 529 зазначеного Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Статтею 548 ЦК Української РСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.  Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. 
Відповідно до статті 549 зазначеного Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
Частиною четвертою статті 5 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” (в редакції на день відкриття спадщини) передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.
У силу статей 1, 3, 8 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. 
Пленум Верховного Суду України в частині п`ятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 “Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності” зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.
Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.
У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.
Про саме таке застосування Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” йдеться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 “Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності”.
Як встановлено матеріалами справи позивач на день відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_5 , а тому фактично вступив у володіння 1/3 частини у праві власності на зазначену квартиру.
ОСОБА_2 на день смерті спадкодавця не відносилась до спадкоємців першої черги, оскільки шлюб між нею та спадкодавцем розірвано 27.02.1997, тобто до смерті спадкодавця.
Мати позивача ОСОБА_2 звернулась до уповноваженого органу із заявою №6788 від 09.12.1997, тобто до смерті спадкодавця, про оформлення передачі в приватну спільну сумісну власність квартири за вище вказаною адресою на себе та членів сім`ї – ОСОБА_3 та сина ОСОБА_1 . Таким чином спадкодавцем було реалізовано його право на приватизацію цієї квартири.
З огляду на встановлені обставини у справі суд за необхідне захисти право позивача на спадкове майно шляхом визнання права власності на 1/3 частини у праві власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .
Суд при розгляді справи не здійснює розподіл судових витрат, оскільки від представника позивача надійшла заява відповідно до якої остання просила суд не стягувати судовий збір з відповідача.
Враховуючи зазначене вище, керуючись ст.ст. 524, 526, 529, 548, 549 ЦК України РСР, ст.ст. 1,3,5,8 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” (в редакції на день відкриття спадщини) суд
УХВАЛИВ:
Позов - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності в порядку спадкування на 1/3 частини у праві власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка належала померлому ОСОБА_3 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	І. Ю. Зуб