Справа № 157/852/26
Провадження №2/157/638/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року	місто Камінь-Каширський	

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:
головуючого – судді Антонюк О.В.,
за участю секретаря судового засідання – Солошик Д.В.,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,
в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася у суд з позовною заявою, що підписана та надіслана засобами поштового зв`язку її представником – адвокатом Філюком В.І., повноваження якого підтверджуються ордером про надання правничої (правової) допомоги серії АС № 1184918 від 01 травня 2026 року, до ОСОБА_2 , у якому просить визнати земельну ділянку з кадастровим номером 0721485401:01:001:0345 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1801 га, та житловий будинок, господарські будівлі і споруди (згідно з технічним паспортом), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером 0721485401:01:001:0345 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1801 га, та житлового будинку, господарських будівель і споруд (згідно з технічним паспортом), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , і судові витрати у справі покласти на відповідача. В обґрунтування вимог представник позивачки зазначає, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видане 09.10.2011 Новочервищанською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб 09.10.2011. Від цього шлюбу у сторін дітей немає. З моменту укладення шлюбу сторони проживали разом на території с. Нові Червища та вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільні витрати. Однак, на даний момент відповідач у справі звернувся до Камінь-Каширського районного суду Волинської області із позовною заявою про розірвання укладеного шлюбу між ним та позивачкою. Так, в період шлюбу позивачка та відповідач на набутій земельній ділянці з кадастровим номером 0721485401:01:001:0345 збудували житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Будівництво вказаного будинку розпочалось в 2014 році. Даний факт підтверджується повідомленням про початок виконання будівельних робіт серії ВЛ 062140110290 від 11.01.2014. В подальшому, 09.09.2015 реєстраційною службою Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області будинок №59 був зареєстрований, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №43509099 від 09.09.2015 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 від 09.09.2015. Дані дії (подання документів) щодо реєстрації житлового будинку АДРЕСА_1 та господарських споруд здійснювались позивачем згідно з довіреністю, виданою відповідачем на її ім`я. З вказаних документів вбачається, що єдиним власником зазначеного нерухомого майна (будинку) є відповідач ОСОБА_2 . Так, враховуючи ті обставини, що відповідач не бажає перебувати у шлюбі із позивачкою, припинення між сторонами ведення спільного господарства, небажання добровільно здійснити поділ будинку, позивачка звертається до суду із цим позовом. У досудовому порядку даний спір вирішити неможливо, оскільки спілкуватись відповідач із позивачкою щодо можливості укласти договір користування житловим приміщенням та договір поділу цього майна не бажає. У свою чергу позивачка хвилюється, що майно, яке було набуте спільними зусиллями, коштами, тяжкою працею відповідач може продати, подарувати, заставити або розпорядитись таким чином, що будуть порушені її права та інтереси на це майно. Згідно з довідкою з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) від 25.04.2026, підтверджується той факт, що з 2008 року та по даний час позивач постійно була працевлаштована та отримувала доходи, які, як і у кожній сім`ї, витрачались на розвиток та утримання родини, житла та іншого спільного майна, сплату комунальних послуг. Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Аналізуючи зазначену норму права, можливо дійти висновку, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У п. 24 цієї постанови роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Верховний Суд України в постанові від 11 березня 2015 року в справі № 6-211 цс 14 дійшов висновку, що під час вирішення спору щодо поділу майна частка кожного з подружжя в спільному майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін у придбане майно, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 01 липня 2015 року в справі №6-612цс15, передбачено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Аналогічна правова позиція міститься в постанові від 16 грудня 2015 року в справі №6-2641 цс 15, в постанові від 05 квітня 2017 року в справі №6-399цс17.
Ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 06 травня 2026 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі та накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер 0721485401:01:001:0345, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1801 га, і на житловий будинок, господарські будівлі і споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_3 , на праві приватної власності.
Ухвалою судді від 12 травня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, у справі відкрито провадження, постановлено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження.
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, її представник – адвокат Філюк В.І. у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, його представник – адвокат Мазурик П.А. у підготовчому засіданні пояснив, що відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 визнає повністю, та подав до суду письмову заяву про визнання позову.
Заслухавши пояснення представника позивачки та відповідача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.
Частинами 3 - 4 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 3 ст. 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).
Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) підтверджено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище – ОСОБА_3 ) з 09 жовтня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , виданим 09 жовтня 2011 року Новочервищанською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області, актовий запис № 9.
З відповіді № 2859086 від 09 червня 2026 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на житловий будинок літ. «А-1», господарські будівлі і споруди (сходи літ. «а», хлів літ. «Б-1», сарай літ. «в», хлів літ. «В-1», сарай літ. «Г-1», огорожа №1), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, кадастровий номер якої 0721485401:01:001:0345 і яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1801 га, зареєстровано 09 вересня 2015 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_3 .
Як вбачається з постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19), факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання.
Матеріали справи свідчать, що спірна земельна ділянка та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами набуті сторонами за час шлюбу, про що представник відповідача не заперечив, визнавши позов.
Згідно з копією технічного паспорта, виготовленого ТзОВ «Виробничо-експертне підприємство «Еконсервіс» та копією витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер документа: ТІ01:5307-9629-8135-3390, будівництво житлового будинку завершено у 2015 році.
Відповідно до копії висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки станом на 29.04.2026, ринкова вартість земельної ділянки 0721485401:01:001:0345 складає 60 928 грн.
Відповідно до висновку оцінювача про вартість об`єкта оцінки від 29.04.2026 , ринкова вартість спірного житлового будинку складає 577 838 грн. 
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).
Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Отже, спірна земельна ділянка та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами є спільною сумісною власністю сторін і кожному з них належить право власності на 1/2 частки цієї земельної ділянки і житлового будинку, господарських будівель та споруд.
З огляду на вищезазначене та беручи до уваги, що відповідач ОСОБА_2 позов визнав, про що його представник – адвокат Мазурик П.А. подав письмову заяву, і таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що за позивачкою ОСОБА_1 належить визнати право власності на 1/2 частки вищезазначеної земельної ділянки і житлового будинку, господарських будівель та споруд.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц, провадження № 14-22цс20 зазначила, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
При пред`явленні ОСОБА_1 до суду позову про поділ спільного сумісного майна подружжя сплаті підлягав судовий збір у розмірі 3193 грн 83 коп, що був останньою сплачений.
Оскільки відповідач визнав позов про поділ спільного сумісного майна подружжя до початку розгляду справи по суті, про що зазначив його представник у письмовій заяві від 09 червня 2026 року, тому суд дійшов висновку, що позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 1 596 грн 91 коп., а інших 50% відсотків сплаченого судового збору, що становить 1 596 грн 91 коп., належить стягнути на користь позивачки з відповідача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 30, 76-81, 89, 141, 200, 206, 263-265, 352-354 ЦПК України, суд
у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_3 ) про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 0721485401:01:001:0345 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування, площею 0,1801 га, та на 1/2 частку житлового будинку (літ. «А-1») та господарських будівель і споруд: сходи – літ. «а», хлів – літ. «Б-1», хлів – літ. «В-1», сарай – літ. «в», сарай – літ. «Г-1», огорожу № 1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 596 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто шість) гривень 91 копійка
Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при пред`явленні позову до суду згідно з квитанцією ID: 6720-2529-4930-8764 від 01 травня 2026 року у розмірі 1 596 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто шість) гривень 91 копійка.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет: https://km.vl.court.gov.ua/sud0304/gromadyanam/csz/. 

Головуючий: 	  	О.В. Антонюк