ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

12 травня 2026 року 	м.Суми	

Справа №591/11904/25 
Номер провадження 22-ц/816/1691/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів - Петен Я. Л. , Черних О. М. 
сторони:
позивач – ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР»,
відповідач – ОСОБА_1 , 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Красноноса Олега Володимировича 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09 січня 2026 року, в складі судді Косар А. І., 

у с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року представник ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР») - Сарана А. О. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.12.2023 р. між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір (оферти) за №15.12.2023-100001530. 
Відповідно до умов кредитного договору відповідачу було надано кредит у розмірі 10000,00 грн, строком на 42 дні, дата повернення кредиту - 25.01.2024 р. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного порядку (14 днів з дня надання кредиту). Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду.
Відповідно до договору від 15.12.2023 р. та квитанції про перерахунок коштів кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 10000 грн.
Відповідач, у свою чергу, свої зобов`язання за договором не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 19800,00 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000,00 грн та по процентам у розмірі 9800,00 грн.
У зв`язку з наведеним, позивач просив стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним договором у розмірі 19800,00 грн та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09 січня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором №15.12.2023-100001530 від 15.12.2023 р. у розмірі 19800,00 грн, яка складається з суми прострочених платежів: по тілу кредиту – 10 000,00 грн та по процентах- 9800,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову 2422,40 грн.
Не погоджуючись з судовим рішенням ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Красноноса О. В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість судового рішення, розгляд справи без участі та відома відповідача, який фактично був позбавлений можливості надати суду заперечення та пояснення, що мають значення для вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором, на який посилається позивач не є первинним документом, який підтверджує факт отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, тобто не є достовірним доказом наявності заборгованості. Так само й квитанція про переказ коштів в системі LigPay на картку /рахунок НОМЕР_1 не може вважатися належним доказом переказу коштів відповідачу та існування заборгованості за кредитним договором, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що картка/рахунок НОМЕР_1 відкрита на ім`я відповідача та йому належить, а також, що вказана картка використовувалась, відсутня банківська виписка по вказаному картковому рахунку.
Відповідач вважає, що матеріали справи не підтверджують факт належності йому банківської картки НОМЕР_2 , отримання відповідачем кредитних коштів та їх використання.
Звертає увагу на те, що відповідач з 2022 року по теперішній час перебуває на військовій службі, та відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнений від сплати процентів за користуванням кредитними коштами, тому нарахування процентів є протиправним.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» не погоджується з доводами відповідача та просить рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає в повній мірі.
З матеріалів справи вбачається, що 15.12.2023 р. ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 уклали електронний кредитний договір №15.12.2023-100001530. З метою підписання цього договору, а також підтвердження ознайомлення з правилами та іншими документами, відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор.
Відповідно до умов Договору сума кредиту становить – 10000,00 грн, строк кредитування - 42 дні. Кінцева дата повернення кредиту – 25.01.2024 р. Процентна ставка «Економ»- фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду. Процентна ставка «Стандарт» -фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2.5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду. Неустойка: 250,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання ( а.с.25-26).
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» послугу з переказу коштів в системі liqPay на картку/рахунок відповідача НОМЕР_1 за кредитним договором №15.12.2023-100001530 на суму 10 00,00 грн ( а.с.10-15).
Згідно з Довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним №15.12.2023-100001530 – заборгованість становить 19 800,00 грн, у т. ч. 10000,00 грн основний борг та 9800,00 грн – проценти за період з 15.12.2023 р. по 25.01.2024 р. ( а.с.9).
Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої виходив з того, що позичальник ОСОБА_1 допустив неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка добровільно не сплачена, тому дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог товариства та стягнув заборгованість за основним боргом та відсотками.
Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі погодитись не може, з огляду на таке.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 вказаного вище Закону ).
В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.
Сторони вправі укласти кредитний договір у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Зібрані докази вказують на те, що ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом. ОСОБА_1 підписав цей договір одноразовим ідентифікатором, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаним останнім, як фінансовий 0953024326. Цей номер було використано відповідачем для підписання кредитного номеру 15.12.2023.
Отже, сторони у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.
Вказані обставини стороною відповідача не спростовані.
На виконання кредитного договору ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» перерахувало грошові кошти 10 000 грн на картковий рахунок відповідача за допомогою інтеренет-еквайрингу, про що свідчить квитанція (а.с.18).
Після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 не повернув кредитні кошти та не сплатив нараховані проценти, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 19800,00 грн.
З врахуванням наведеного вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» слід стягнути борг за цим договором.
Твердження стороною відповідача про недоведеність укладення сторонами кредитного договору та виникнення у відповідача заборгованості за цим договором не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.
Водночас суд неправильно визначив розмір заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 .
Згідно з пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України від 17 березня 2014 року 303/2014 «Про часткову мобілізацію» та продовжується до теперішнього часу.
Відповідно правової позиції Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеного у п. 74 його постанови від 04.09.2024 р. у справі № 426/4264/19: "У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
Разом з апеляційною скаргою відповідач подав до суду апеляційної інстанції копію посвідчення офіцера НОМЕР_3 , в якому зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі Збройних Сил України, особистий № НОМЕР_4 , копію довідки за №354/2 від 29.01.2024 р. про безпосередню участь капітана ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію рф проти України, та копію довідки за №14078/1 від 12.12.2024 р. про те, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_5 з 21.09.2022 р. по теперішній час (а.с. 59-61), посилаючись на неможливість їх подання до суду першої інстанції, у зв`язку з перебуванням на військовій службі. 
За змістом ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Аналізуючи доводи сторони відповідача щодо неможливості подання зазначених доказів до суду першої інстанції, суд визнає причини їх неподання до суду першої інстанції поважними та ухвалив долучити їх до матеріалів справи.
Отже, з наведеного вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_5 з 21.09.2022 р. по теперішній час 
Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами апелянта про те, що на відповідача дійсно, як на військовослужбовця, на особливий період, поширюються пільги передбачені п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом на весь час його військової служби, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України.
Суд першої інстанції не врахував указані обставини та стягнув з відповідача 9800,00 грн процентів помилково. У цій частині рішення суду підлягає скасуванню.
Отже, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 10000,00 грн неповернутого кредиту( тіло кредиту).
Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно з якою судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов ТОВ «Споживчий центр» заявлено з ціною 19800,00 грн і задоволено на суму 10000,00 грн, тобто на 50,51% (10000 *100:19800).
ОСОБА_1 є військовослужбовцем.
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Оскільки предметом позову у справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, що не пов`язано з виконанням ОСОБА_1 військових обов`язків та не стосується питань, пов`язаних з його соціальним захистом як військовослужбовця, то він не звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги (див. ухвалу Верховного Суду від 28 березня 2025 року у справі №948/1921/23).
Отже, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» слід стягнути судовий збір за подання позову у розмірі 1223,55 грн (2422,40*50,51%).
Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника - адвоката Красноноса О. В., задоволено на 49,49% (9800*100/19800), то з ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 слід присудити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1798,27 грн (3633,60*49,49%).
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 141, 367, 368, 369, 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Красноноса Олега Володимировича задовольнити частково.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09 січня 2026 року в частині вирішених вимог про стягнення заборгованості за відсотками скасувати і ухвалити в цій частині вимог нове судове рішення, а в частині розподілу судових витрат змінити.
Викласти резолютивну частину рішення суду першої інстанції в наступній редакції:
Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором №15.12.2023-100001530 від 15.12.2023 р. у розмірі 10000,00 гривень, яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту.
Відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» 1223,55 грн витрат зі сплати судового збору в суді першої інстанції.
Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 1798,27 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді: Я. Л. Петен 

О. М. Черних