П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/1598/26	

Суддя першої інстанції - Бутенко А.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,
розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року у справі №420/1598/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення службового розслідування за фактом отримання позивачем травми 31 серпня 2024 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести службове розслідування щодо обставин отримання позивачем травми 31 серпня 2024 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 оформити, видати та направити довідку про обставини травми (форма №5) до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року у задоволенні позову відмовлено. 
До П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року у справі №420/1598/26. 
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що травма від 31 серпня 2024 року не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, оскільки ОСОБА_1 перебував у відпустці за станом здоров`я.
Також, суд не врахував, що зазначена відпустка була надана після отримання позивачем бойової травми 05 липня 2024 року, яка безпосередньо пов`язана із захистом Батьківщини. Відпустка для продовження лікування є частиною процесу лікування та не перериває проходження військової служби. Крім того, суд не дослідив причинно-наслідковий зв`язок між бойовою травмою та подальшим погіршенням стану здоров`я, що підтверджується медичними документами, зокрема, наявністю скарг на головний біль, запаморочення та інші симптоми до моменту отримання травми 31 серпня 2024 року. Висновком військово-лікарської комісії від 03 вересня 2024 року встановлено, що травма пов`язана з проходженням військової служби, що судом належним чином не враховано. Таким чином, на думку апелянта, травма від 31 серпня 2024 року не є випадковою побутовою подією, а є наслідком погіршення стану здоров`я після бойового поранення. Суд також неправильно застосував положення Інструкції №332, не врахувавши, що у випадку наявності сумнівів саме службове розслідування повинно встановити обставини травмування.
За таких підстав просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
У додаткових поясненнях від 20 квітня 2026 року апелянт зазначив, що аудіограми від 19 липня 2024 року, 21 серпня 2024 року, 26 серпня 2024 року та 04 жовтня 2024 року підтверджують наявність стійкої негативної динаміки стану здоров`я позивача.
До моменту отримання травми 31 серпня 2024 року у позивача вже спостерігались симптоми, характерні для наслідків черепно-мозкової та акустичної травми, зокрема, головний біль; запаморочення; нудота; порушення координації. Вказані симптоми об`єктивно могли спричинити втрату рівноваги та падіння зі сходів, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між первинною бойовою травмою та повторним травмуванням. Наведена сукупність доказів підтверджує не одноразову подію, а безперервний процес погіршення стану здоров`я, що виключає випадковий побутовий характер травми від 31 серпня 2024 року.
Висновком військово-лікарської комісії від 03 вересня 2024 року встановлено, що травма пов`язана з проходженням військової служби. Відповідно до правової природи діяльності ВЛК, саме цей орган є спеціально уповноваженим на встановлення причинного зв`язку між травмою та проходженням військової служби. Ігнорування судом першої інстанції зазначеного висновку суперечить вимогам статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язку всебічної та повної оцінки доказів.
Відсутність довідки про обставини травми (форма №5) обумовлена виключно бездіяльністю відповідача, який не провів службове розслідування. Така бездіяльність унеможливлює встановлення юридично значимих обставин; позбавляє позивача права на належне документальне оформлення травми; порушує право на соціальний захист.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
14 квітня 2026 року недоліки усунуто.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року відкрите апеляційне провадження.
06 травня 2026 року матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
21 травня 2026 року справу призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
05 липня 2024 року отримав вибухову травму. Акустична травма без перфорації барабанних перетинок. Закрита черепно-мозкова травма легкого ступеня. Струс головного мозку. Нейросенсорна приглухуватість важкого ступеню. Лівобічна глухота з тимчасовим порушенням функції. За обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини, поблизу АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 27 серпня 2024 року №642/6150, травма отримана у засобах індивідуального захисту, при виконанні обов`язків військової служби пов`язаних із захистом Батьківщини, під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.
31 серпня 2024 року позивач зазнав ЗЧМТ. Струс головного мозку. Гематома ділянки лба. Забій кінцівок. Вказані травми позивач отримав внаслідок падіння зі сходів та був доставлений до цивільного закладу охорони здоров`я, де проходив стаціонарне лікування, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №13506/141.
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_2 від 03 вересня 2024 року №1455, травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. 
Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності.
В свою чергу, ІНФОРМАЦІЯ_4 звернулося до Військової частини НОМЕР_1 із запитом щодо необхідності проведення службового розслідування щодо обставин отримання травми наслідки 34МТ (31 серпня 2024 року), струсу головного мозку (S06.0), забитої рани лобної ділянки голови (800.8) вигляді розсіяної дрібно осередкової симптоматики, помірно виражених астеновегетативного, цефалічного синдромів з незначним порушенням функції ЦНС (190.5), зміцнілого рубця лобної ділянки голови без порушення функції (190.1) під час проходження військової служби та за результатами розслідування видати довідку про обставини травми та направити її до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Листом від 18 січня 2026 року Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що оскільки колишній військовослужбовець ОСОБА_1 на момент отримання травми перебував у відпустці за станом здоров`я та не виконував обов`язки військової служби, підстави для задоволення звернення відсутні. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює та загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25 березня 1992 року (далі Закон № 2232-XII).
Згідно з частинами першою - четвертою статті 2 Закону 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини шостої статті 2 Закону 2232-ХІІ види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно з частинами 3-4 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) військовослужбовець не виключається та контракт не припиняється (не розривається) у разі:
перебування на лікуванні;
захоплення в полон або заручником, а також інтернування у нейтральну державу;
безвісної відсутності - до визнання його в установленому порядку безвісно відсутнім або оголошення померлим;
настання інших випадків, визначених законодавством.
Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Процедуру проведення розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту (у тому числі з відрядженими зі Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту), військовозобов`язаними та резервістами, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовці), отриманих ними професійних захворювань, їх загибелі або смерті зі встановленням зв`язку з виконанням обов`язків військової служби і аварій, що сталися у військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України, Державній спеціальній службі транспорту (далі - військові частини) визначено в Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженою Наказом Міністерства оборони України від 27 жовтня 2021 року №332 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2021 року за №1667/37289 (далі – Інструкція №332).
Пунктом 2 розділу І Інструкції №332 передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, визначених частиною четвертою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно з п.1 розділу ІІ Інструкції №332, розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища за наявності ознак того, що випадок стався під час виконання ним обов`язків військової служби, унаслідок чого зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема, від одержання ним поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострого професійного захворювання і гострого професійного отруєння, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, отримання інших ушкоджень унаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрус, зсув, повінь, ураган тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни (далі - нещасні випадки), які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також у випадку смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.
Відповідно до п.2 розділу ІІ І Інструкції №332, про кожний нещасний випадок потерпілий або військовослужбовець, який його виявив, чи інша особа повинен (на) негайно сповістити безпосереднього командира (начальника) чи керівника робіт і вжити заходів щодо надання необхідної допомоги потерпілому.
У відповідності до п.п.8-9 розділу ІІ Інструкції №332, комісія з розслідування нещасного випадку проводить розслідування протягом п`яти робочих днів з дня її утворення.
Комісія з розслідування нещасного випадку зобов`язана:
обстежити місце нещасного випадку, одержати письмові та усні пояснення (провести опитування) свідків і осіб, які причетні до події, та одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо;
з`ясувати обставини та причини, що призвели до нещасного випадку, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам;
визначити вид події, що призвела до нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), причини нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та обладнання, устаткування, машини, механізми, транспортні засоби, експлуатація яких призвела до настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), відповідно до Класифікатора видів подій, причин, обладнання, устаткування, машин, механізмів, транспортних засобів, що призвели до настання нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, який наведений у додатку 3 до цієї Інструкції;
скласти акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) за формою НВ-2 наведеною у додатку 4 до цієї Інструкції (далі - акт за формою НВ-2) та акт про нещасний випадок (зникнення, смерть) під час виконання обов`язків військової служби за формою НВ-3 наведеною у додатку 5 до цієї Інструкції (далі - акт за формою НВ-3) у разі, якщо нещасний випадок (смерть) визнаний комісією з розслідування таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, і надати їх командиру військової частини на затвердження. Акти підписуються головою комісії та її членами. У разі незгоди зі змістом акта член комісії підписує його з відміткою про наявність окремої думки, яку викладає письмово і додає до акта за формою НВ-2, як його невід`ємну частину.
До акта додаються письмові пояснення (опитування) свідків, потерпілого, а за потреби також схеми, фотографії, витяги з експлуатаційної документації та інші документи, що характеризують місце події (устаткування, машини, апаратура, територія, будівля тощо), медичний висновок щодо діагнозу потерпілого, наявності в його організмі алкоголю (наркотичних засобів чи токсичних або отруйних речовин).
Якщо нещасний випадок визнаний комісією з розслідування таким, що не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, на затвердження командиру військової частини надається тільки акт за формою НВ-2, який зберігається у діловодстві військової частини.
Згідно з п.10 розділу ІІ І Інструкції №332, обставинами, за яких нещасний випадок визнається пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби і за яких складається акт за формою НВ-3, є:
виконання потерпілим військовослужбовцем службових обов`язків згідно з розпорядком дня військової частини, у тому числі у відрядженні;
виконання потерпілим військовослужбовцем державних обов`язків, у тому числі, у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
перебування потерпілого військовослужбовця у складі добового наряду;
виконання завдань відповідно до розпоряджень та наказів командира військової частини в позаслужбовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні на території військової частини та поза її межами;
прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, пішки або на транспортному засобі будь-якого виду та форми власності;
виконання дій, що не входять до кола службових обов`язків потерпілого військовослужбовця, а саме: із запобігання виникненню аварій або рятування людського життя чи державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку;
участь у спортивних змаганнях та інших масових заходах і акціях, які проводяться військовою частиною самостійно або за рішенням старшого командира;
прямування потерпілого військовослужбовця до місця відрядження і у зворотному напрямку на транспортному засобі будь-якого виду та форми власності;
заподіяння тілесних ушкоджень іншою особою або вбивство потерпілого військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або дій, зазначених в абзаці восьмому цього пункту, незалежно від початку досудового розслідування, крім випадків з`ясування потерпілим та іншою особою особистих стосунків позаслужбового характеру, що підтверджено висновком відповідних органів;
отримання потерпілим військовослужбовцем травми або інших ушкоджень унаслідок погіршення стану його здоров`я, яке сталося під впливом небезпечного фактору чи середовища у процесі виконання ним обов`язків військової служби, що підтверджено медичним висновком;
раптове погіршення стану здоров`я потерпілого військовослужбовця або його смерть під час виконання обов`язків військової служби внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих факторів та (або) важкості чи напруженості роботи, яка виконувалась, що підтверджено медичним висновком, якщо робота, що виконувалась, була протипоказана за медичним висновком про стан його здоров`я та якщо потерпілий не проходив відповідного медичного огляду;
смерть військовослужбовця внаслідок захворювання або травми, отриманих ним раніше під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджено медичним висновком;
оголошення судовим рішенням військовослужбовця померлим.
У свою чергу п.11 розділу ІІ І Інструкції № 332, визначено обставини, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, а саме:
перебування потерпілого військовослужбовця за місцем постійного проживання, крім перебування військовослужбовців строкової служби та курсантів військових навчальних закладів за місцем проживання в казармах та гуртожитках військових частин;
перебування потерпілого військовослужбовця у відпустці або у звільненні з розташування військової частини, окрім випадків травмування військовослужбовця у цей час у разі вчинення ним дій з рятування людського життя чи державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку;
погіршення стану здоров`я внаслідок отруєння алкоголем, наркотичними засобами, токсичними чи отруйними речовинами, а також їх дії (асфіксія, інсульт, інфаркт, зупинка серця тощо), що підтверджено відповідним медичним висновком, за умов, що отруєння не пов`язано із впливом цих речовин на потерпілого військовослужбовця внаслідок їх застосування в технологічному процесі або незадовільного зберігання чи транспортування, а потерпілий до настання нещасного випадку був відсторонений від виконання обов`язків командиром (начальником);
алкогольне, токсичне чи наркотичне сп`яніння, не зумовлене технологічним процесом, що стало основною причиною нещасного випадку за відсутності технічних та організаційних причин його настання, що підтверджено відповідним медичним висновком та матеріалами розслідування нещасного випадку;
використання в особистих цілях без відома командування транспортних засобів, озброєння, устаткування, інструментів та матеріалів, які належать військовій частині або використовуються нею;
навмисне вчинення кримінального правопорушення, що встановлено обвинувальним вироком суду або постановою (ухвалою) про закриття кримінального провадження;
навмисне заподіяння військовослужбовцем шкоди своєму здоров`ю;
самовільне залишення військовослужбовцем місця служби;
природна смерть внаслідок вроджених вад здоров`я, смерть від загального захворювання, самогубство, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та (або) постановою (ухвалою) про закриття кримінального провадження.
Відповідно до п.18 розділу ІІ Інструкції №332, за результатами розслідування командир військової частини протягом двох робочих днів після затвердження актів за формами НВ-2 та НВ-3 видає наказ, в якому зазначаються: дата, місце та обставини, за яких стався нещасний випадок; військове звання, прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) та дата народження потерпілого військовослужбовця; вид, характер і локалізація поранення, травми, контузії, каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я; коли стався нещасний випадок (під час виконання обов`язків військової служби чи ні); перебував чи ні потерпілий військовослужбовець в стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи токсичних або отруйних речовин; порушення нормативно-правових актів, що спричинили нещасний випадок або були супутніми факторами його настання, посадові особи, які допустили ці порушення; заходи з попередження подібних нещасних випадків у майбутньому.
На підставі наказу командира військової частини складається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) у двох примірниках за формою наведеною у додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800 (далі - Положення про військово-лікарську експертизу).
Колегія суддів дослідила матеріали справи та дійшла наступного висновку. 
Суд першої інстанції встановив та матеріалами справи підтверджено, що позивач 05 липня 2024 року отримав вибухову травму під час проходження військової служби та виконання бойових завдань, у зв`язку з чим проходив лікування та надалі перебував у відпустці за станом здоров`я.
Разом із тим, спір у цій справі виник не щодо первинної бойової травми, а щодо травми, отриманої позивачем 31 серпня 2024 року внаслідок падіння зі сходів під час перебування у відпустці за станом здоров`я.
Відповідно до пункту 11 розділу ІІ Інструкції №332 до обставин, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов`язані із виконанням обов`язків військової служби, належить, зокрема, перебування потерпілого військовослужбовця у відпустці або у звільненні з розташування військової частини, окрім випадків травмування військовослужбовця у цей час у разі вчинення ним дій з рятування людського життя чи державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
З аналізу наведеної норми вбачається, що законодавець прямо визначив перебування військовослужбовця у відпустці як самостійну обставину, яка виключає визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний із виконанням обов`язків військової служби, за відсутністю інших виняткових умов, передбачених Інструкцією.
При цьому колегія суддів зазначає, що отримання позивачем первинної бойової травми та подальше проходження лікування саме по собі не свідчить про те, що будь-яка подія, яка сталась під час перебування у відпустці, автоматично набуває статусу такої, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Матеріали справи не містять жодного медичного висновку, який би прямо встановлював, що падіння зі сходів 31 серпня 2024 року стало безпосереднім наслідком симптомів чи ускладнень первинної бойової травми.
Наявність у позивача скарг на головний біль, запаморочення чи інші симптоми не є безумовним доказом того, що саме ці обставини спричинили падіння та отримання ушкоджень, про які він веде мову.
Колегія суддів враховує, що довідка ВЛК від 03 вересня 2024 року про пов`язаність травми з проходженням військової служби не є безумовною підставою для проведення службового розслідування та оформлення довідки про обставини травми, оскільки ВЛК вирішує питання медичного причинного зв`язку захворювання чи травми з проходженням військової служби, тоді як питання встановлення обставин нещасного випадку та його пов`язаності з виконанням обов`язків військової служби регулюються Інструкцією №332 та належать до компетенції відповідної комісії військової частини.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Інструкція №332 спрямована на розслідування нещасних випадків, пов`язаних саме з виконанням обов`язків військової служби. Водночас, із матеріалів справи вбачається, що травмування позивача відбулось у побутових умовах, поза межами виконання службових обов`язків, не під час виконання наказу, службового завдання чи інших дій, пов`язаних із проходженням служби.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для відмови у задоволенні адміністративного позову.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 242-244, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя доповідач С.В. Дегтярьова

Судді А.В. Крусян

О.В. Яковлєв