Єдиний унікальний № 372/5871/25
Номер провадження № 2/371/633/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2026 р.        м. Миронівка
Миронівський районний суд Київської області у складі головуючої судді Геліч Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
Представник позивача Бутенко Марія Олегівна, яка діє в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 23309 грн. 58 коп., а також судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.12.2022 року між ОСОБА_2 (далі – Страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі – Позивач) було укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР212521494. Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Citroen», державний номерний знак « НОМЕР_1 ».
У відповідності до умов вказаного Договору страхування Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.
15.09.2023 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу RENAULT, державний № НОМЕР_2 та транспортного засобу Citroen, державний № НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 (далі- Відповідач).
Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.
Відповідно Постанови суду Відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернулася потерпіла особа. На підставі даної заяви та наданих потерпілою особою документів було складено страховий акт.
На підставі вище зазначеного страхового акту Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 46 619,15 грн.
Згідно ч. 13.2 ст. 13 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України – учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності.
Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Відповідно до Полісу № ЕР212521494, власником транспортного засобу Citroen, державний № НОМЕР_1 станом на дату ДТП був Страхувальник, а водієм – Відповідач.
Відповідно до ст. 38-1.1 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, що діяла на момент ДТП, у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
Таким чином, Відповідач порушив умови ст.13.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
За загальним правилом, згідно зі ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
З огляду на це позивач вважає, що до нього перейшло право вимоги до відповідача як особи, відповідальної за завдану шкоду, у межах фактично понесених витрат.
У зв`язку з вищевказаним Відповідач має відшкодувати Позивачу 23 309,58 грн. (46619,15 - 50%).

Процесуальні дії у справі. Заяви та клопотання, позиції учасників справи.
Ухвалою суду від 11.12.2025 справу прийнято до провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву.
Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, оскільки справа розглядається за відсутності сторін (частина друга статті 247 ЦПК).
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України).
Своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, будь-яких клопотань на адресу суду від відповідача не надходило.
Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах цивільної справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо перевіривши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ із метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів фізичних і юридичних осіб, а суд та учасники процесу зобов`язані керуватися цим завданням, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі.
Згідно з частиною першою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до частин першої та третьої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом частин першої, п`ятої та шостої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, при цьому жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Судом встановлено, що 17.12.2022 року між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» був укладений Договір обов`язкового страхування цивільно – правової відповідальності власника транспортного засобу №ЕР.212521494, забезпечений транспортний засіб «Citroen», державний номерний знак « НОМЕР_1 » (а.с. 29). Страхова сума, відповідно до зазначеного договору, складає 160000,00 грн., розмір франшизи – 2500,00 грн.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023 року у справі №752/20295/23, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме у порушенні правил дорожнього руху, що призвело до отримання транспортними засобами механічних пошкоджень з матеріальними збитками.
Із змісту цієї постанови вбачається, що саме дії ОСОБА_1 перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та пошкодженням автомобіля марки «Citroen», державний номерний знак « НОМЕР_1 » та «RENAULT MEGANE» державний номерний знак « НОМЕР_2 » (а.с. 11).
Отже, факт вчинення відповідачем дій, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, а також його вина у порушенні правил дорожнього руху у цій справі повторному доказуванню не підлягають.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником автомобіля RENAULT MEGANE з реєстраційним номером НОМЕР_2 є ОСОБА_3 (а.с.10) .
Згідно з звітом №532_23_PZU про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу від 27.09.2023, об`єкт оцінки колісний транспортний засіб MEGANE, д.р.н. НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу КТЗ складатиме 58942,98 грн.(а.с. 12-26).
Відповідно до розрахунку страхового відшкодування в страховому акті №32234/1, вирішено провести ОСОБА_3 виплату відшкодування у розмірі 46619,15 грн. (а.с. 27) Дата ДТП – 15.09.2023, дата вимоги – 18.09.2023.
Згідно з платіжною інструкцією № 00103081 від 06.10.2023 ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплачено ОСОБА_3 страхове відшкодування за договором ЕР.212521494 від 16-12-22 у розмірі 46619,15 грн. (а.с.28)
У претензії про відшкодування шкоди в порядку регресу №32234/ІНС від 04.11.2024, позивач пропонував відповідачеві здійснити відшкодування шкоди у досудовому порядку у розмірі 23309,575 грн. (а.с.30). Проте позивач не надав доказів направлення зазначеної претензії відповідачу.
Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.
Приписами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
На підставі ч. 4 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.
Згідно з приписами ст. 9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми, яка виплачується при настанні страхового випадку, визначається за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При цьому страхова сума може бути встановлена по окремому страховому випадку, групі страхових випадків, договору страхування у цілому, а страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
Аналогічна норма міститься і в ч. 3 ст. 988 ЦК України, відповідно до якої страхова виплата за договором страхування не може перевищувати розміру реальних збитків.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
Згідно з п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.
Відповідно до п. 1.7, 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.212521494 від 17.12.2022 у графі «Страхувальник» вказаний ОСОБА_2 та вказане посвідчення ветерана: НОМЕР_4 , видане 22.09.2016, у зв`язку з чим страхувальник мав право на зменшення розміру страхової премії (50%), умовою чого, згідно зі ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є особисте керування таким транспортним засобом ОСОБА_2 без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.
Винуватим у вчиненні 15.09.2023 року ДТП з використанням забезпеченого вищезазначеним полісом транспортного засобу визнано ОСОБА_1 , що є порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Отже, відповідно до ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач, як особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний компенсувати позивачу 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
Відповідач 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування позивачу не виплатив, що відповідачем не спростовано.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо стягнення судових витрат
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією, наявною у матеріалах справи (а.с. 8).
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.
Керуючись статтями 2, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 259, 263265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 11, 22, 1166, 1187, 1188, 979, 980, 981, 993 Цивільного кодексу України, статтями 6, 8, 25, 27 Закону України «Про страхування», статтями 3, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,

У Х В А Л И В :

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» завдані збитки в порядку регресу, у розмірі 23309,58 грн (двадцять три тисячі триста дев`ять гривень 58 коп.).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.).
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40, ЄДРПОУ: 20782312.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .
Повний текст рішення суду складено 26.05.2026 року.

Суддя         Тетяна ГЕЛІЧ