ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
11.05.2026	Справа № 910/3656/25	
За позовом Керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Причальна гавань"
за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - 1) ОСОБА_1 , 2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Ремточпідшипник"
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, скасування державної реєстрації
Суддя Сташків Р.Б.
Секретар судового засідання Гарашко Т.В.
Представники сторін:
від прокуратури - Намлієва І.В.,
від позивача - Ступак О.І.;
від відповідача - Данилова К.А.,
від третьої особи-1 - не з`явився,
від третьої особи-2 - не з`явився.
СУТЬ СПОРУ:
На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов Керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва (далі - прокуратура) в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИЧАЛЬНА ГАВАНЬ" (далі - відповідач) з позовними вимогами про:
1. Усунунення перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради (ЄДРПОУ, 22883141, вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,7909 га з кадастровим номером 8000000000:62:701:0008 на АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Причальна гавань" (ЄДРПОУ 43577238, вул. Оноре де Бальзака, 55-а, м. Київ, 02034) знести самочинно збудований об`єкт нерухомого майна - гараж № 1 площею 46,1 кв. м. та дві тимчасові споруди, що розташовані на земельній ділянці площею 0,7909 га по вул. Оноре де Бальзака, 55-а у Деснянському районі міста Києва (кадастровий номер 8000000000:62:701:0008). 
2. Усунення перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради (ЄДРПОУ, 22883141, вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,7909 га з кадастровим номером 8000000000:62:701:0008 на АДРЕСА_1 шляхом скасування державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Причальна гавань" (ЄДРПОУ 43577238, вул. Оноре де Бальзака, 55-а, м. Київ, 02034) на нерухоме майно - гараж 1 загальною площею 46,1 кв.м. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 667076880000), здійснену на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Васильєвою Н.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.09.2022, індексний номер: 64896110, припинивши вказане право, із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна. 
3. Зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Причальна гавань" (ЄДРПОУ 43577238, вул. Оноре де Бальзака, 55-а, м. Київ, 02034) повернути територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради (ЄДРПОУ 22883141, вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044) земельну ділянку площею 0,7909 га з кадастровим номером 8000000000:62:701:0008 на АДРЕСА_1, у стані, придатному для її подальшого використання, а Київську міську раду - прийняти вказану земельну ділянку.
Вимоги позову обґрунтовані безпідставним використанням відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:62:701:0008 на АДРЕСА_1 в якості автостоянки на якій розташована незаконно збудована двоповерхова будівля (самочинно збудований гараж).
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/3656/25, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Через систему "Електронний суд" 07.05.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
Заперечуючи проти вимог позов відповідач у своєму відзиві зазначає, що прокуратура не довела своє право на пред`явлення цього позову, спірна споруда була тимчасовою та не вимагала документації. Відповідач вважає, що прокурором обрано не ефективний спосіб захисту.
09.05.2025 від прокуратури надійшла відповідь на відзив.
24.04.2025 від прокуратури надійшло клопотання про витребування доказів у справі.
Ухвалою суду від 26.05.2025 витребувано в Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) належним чином засвідчену копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.07.2015 за № 40290426, видавник: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві та документів, на підставі яких зазначене свідоцтво видано, на підставі яких державним реєстратором Духновською О.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 25.06.2015, індексний номер 22393029, та проведено реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на гараж 1 загальною площею 46,1 кв.м на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 667076880000).
16.06.2025 на виконання ухвали суду від 26.05.2025 Управлінням державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) було надано витребувані документи. 
23.06.2025 прокуратурою були подані письмові пояснення по справі.
02.07.2025 відповідачем та прокуратурою були подані письмові пояснення.
02.07.2025 відповідачем також було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №908/2388/21 та заяву про залучення третьої особи.
Прокуратура 02.07.2025 подала свої заперечення щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. 
Ухвалою суду від 02.07.2025 зупинено провадження у справі №910/3656/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №908/2388/21, та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.
Через систему "Електронний суд" 23.02.2026 від Деснянської окружної прокуратури міста Києва надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.
Ухвалою суду від 24.02.2026 поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 09.03.2026 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 01.04.2026 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремточпідшипник».
Ухвалою суду від 27.04.2026 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 11.05.2026. 
У судовому засіданні з розгляду справи по суті 11.05.2026 представник прокуратури надав усні пояснення, підтримав заявлені вимоги позову, представник позивача надав усні пояснення та підтримав вимоги позову, представник відповідача надав усні пояснення, проти позову заперечив повністю. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд 

ВСТАНОВИВ:
У власності територіальної громади міста Києва перебуває земельна ділянка площею 0,7909 га (кадастровий номер 8000000000:62:701:0008) на АДРЕСА_1 .
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Духновською О.А. 25.06.2015 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22393029 (з відкриттям розділу), відповідно до якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на гараж № НОМЕР_1 загальною площею 46,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований в Гаражному кооперативі «Ремторгсервіс» (Автокооперативі по будівництву та експлуатації гаражів, автостоянок для зберігання транспортних засобів громадян Деснянського району м. Києва).
Право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_2 від 08.07.2015, видавник: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві.
Далі, вказане нерухоме майно відчужено на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. за реєстровим №348, який укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «Ремточпідшипник».
У зв`язку з набуттям ТОВ «Ремточпідшипник» права власності на гараж № НОМЕР_1 рішенням Київської міської ради від 08.07.2021 № 2069/2110 ТОВ «Ремточпідшипник» передано в оренду на 15 років земельну ділянку площею 0,7909 га (кадастровий номер 8000000000:62:701:0008) для експлуатації та обслуговування автостоянки на АДРЕСА_1 із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва.
На виконання вказаного рішення між Київською міською радою та ТОВ «Ремточпідшипник» 07.12.2021 укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М., за реєстровим № 949.
На підставі договору купівлі-продажу гаража від 22.09.2022, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васильєвою Н.І. за реєстровим № 1101, ТОВ «Ремточпідшипник» здійснило відчуження об`єкта нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці на користь ТОВ «Причальна гавань», а останнє на підставі ст. 120 Земельного кодексу України зареєструвало за собою право оренди земельної ділянки.
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.09.2022 внесені зміни щодо орендаря земельної ділянки площею 0,7909 га (кадастровий номер 8000000000:62:701:0008) по АДРЕСА_1, а саме: орендарем зазначено ТОВ «Причальна гавань».
Разом з тим, у провадженні господарських судів перебувала справа №910/21998/21 за позовом Київської міської прокуратури в інтересах держави до Київської міської ради, ТОВ «Ремточпідшипник» про визнання незаконним та скасування рішення, визнання зазначеного договору оренди земельної ділянки недійсним. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2022 у справі № 910/21998/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022, вказаний позов задоволено. 
Визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 08.07.2021 № 2069/2110 «Про передачу ТОВ «Ремточпідшипник» земельної ділянки для експлуатації та обслуговування автостоянки на АДРЕСА_1». 
Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,7909 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер 8000000000:62:701:0008), укладений між Київською міською радою та ТОВ «Ремточпідшипник», посвідчений 07.12.2021 приватним нотаріусом КМНО Дем`яненко Т.М. за реєстровим № 949. 
Постановою Верховного Суду від 24.09.2024 у справі № 910/21998/21, касаційну скаргу ТОВ «Ремточпідшипник» залишено без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій без змін. 
У справі №910/21988/21 суди дійшли висновку про те, що надання у користування ТОВ «Ремточпідшипник» вказаної земельної ділянки для експлуатації та обслуговування автостоянки відбулося з порушенням вимог ст.ст. 134, 135 Земельного кодексу України, а саме: без дотримання процедури проведення земельних торгів.
Судами зазначено, що положення ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України до даних правовідносин застосовуватись не можуть, адже земельна ділянка, яка відводиться за рахунок земель, не наданих у власність чи користування, не відноситься до земель, які згідно з ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України не підлягають передачі в оренду на конкурентних засадах, відповідно вона не може передаватись в оренду не інакше, як із земельного аукціону.
З огляду на встановлені обставини, оспорюване рішення Київської міської ради 08.07.2021 № 2069/2110 визнано незаконним та скасовано, а укладений на його виконання договір оренди земельної ділянки, визнано недійсним.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, оскільки незаконність рішення Київської міської ради про передачу в оренду земельної ділянки на АДРЕСА_1, а також недійсність договору оренди встановлено судом, вказані обставини не підлягають доказуванню відповідно до вимог ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.
У зв`язку із наведеним, право оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 за ТОВ «Причальна гавань» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.03.2023 припинено на виконання вищезазначених судових рішень у справі № 910/21998/21.
Прокуратура зазначає, що в порушення вимог ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України вказана земельна ділянка комунальної власності продовжує використовуватися ТОВ «Причальна гавань» для обслуговування та експлуатації автостоянки, без передбачених земельним законодавством документів, які надають право користування землею.
За інформацією Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) від 07.05.2024, а також за даними Міського земельного кадастру після визнання недійсним договору оренди судовим рішенням у справі №910/21998/21 акт приймання-передачі, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:62:701:0008 не складався.
Спірну земельну ділянку від ТОВ «Причальна гавань» територіальній громаді міста Києва в особі Київській міській раді не повернуто.
З наданих прокуратурою доказів вбачається, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № 42022102030000038 від 31.01.2022 встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 використовується для розміщення та експлуатації автостоянки, що підтверджується протоколами огляду від 01.05.2024, 05.03.2025 з фототаблицями до них. Так, за результатами проведення оглядів встановлено, що на вказаній земельній ділянці розташовано відкриту автостоянку. 
На території ділянки ліворуч від в`їзду розташована двоповерхова нежитлова будівля охорони, яка використовується для здійснення пропускного режиму на заїзд та виїзд з автостоянки. До зазначеної будівлі примикають дві тимчасові споруди (споруда з металопрофілю червоного кольору площею приблизно 12 кв.м., поруч з якою розташовано тимчасову споруду зеленого кольору площею 8 кв.м.). 
Земельна ділянка зі сторони ТРЦ «Район» огороджена металевим парканом зеленого кольору, а з протилежної сторони бетонним парканом. В`їзд на територію автостоянки здійснюється через шлагбаум. За даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на вказаній земельній ділянці зареєстровано право власності за ТОВ «Причальна гавань» на гараж № 1 загальною площею 46,1 кв.м. 
Також, з відповідей Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 03.04.2024, 20.12.2024 вбачається, що ТОВ «Причальна гавань» зверталось з заявою дозвільного характеру від 31.03.2023 щодо оформлення підприємству права користування земельною ділянкою площею 0,7909 га на АДРЕСА_1 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства. За результатами опрацювання документів Департамент листом від 20.04.2023 № 05702-5066 повернув заяву через адміністратора дозвільного центру.
Як зазначає прокуратура, відповідно до Порядку набуття прав на землю із земель комунальної власності у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 № 241/2463 клопотання фізичних чи юридичних осіб про відведення, зокрема, земельної ділянки по АДРЕСА_1 до Департаменту не надходили.
За поданням Департаменту упродовж 2023-2024 років Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі будь-якій фізичній чи юридичній особі у власність чи користування зазначеної земельної ділянки.
За інформацією Департаменту територіального контролю міста Києва від 05.03.2025 звернення від ОСОБА_1 , ТОВ «Ремточпішипник», ТОВ «Причальна гавань», інших фізичних чи юридичних осіб щодо видачі контрольних карток на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення на земельній ділянці по АДРЕСА_1 не надходили. Департамент контрольну картку на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення у зв`язку з розміщенням двох тимчасових споруд за вказаною адресою не видавав. 
За результатами проведеного обстеження головним спеціалістом-інспектором з благоустрою управління (інспекції) контролю за благоустроєм внесено приписи власнику тимчасових споруд (№ 2405078, № 24050790). 
У зв`язку з невиконання приписів Департамент звернувся листом від 02.07.2024 до КП «Київблагоустрій» та надав доручення на демонтаж об`єктів за вказаною адресою.
Прокуратура звертаючись із цим позовом зауважує, що враховуючи відсутність рішень власника земельної ділянки територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради про передачу спірної земельної ділянки площею 0,7909 га з кадастровим номером 8000000000:62:701:0008 у власність чи користування ТОВ «Причальна гавань», фактичне її використання без правовстановлюючих документів для експлуатації та обслуговування автостоянки, на території якої розташована двоповерхова нежитлова будівля, право власності на яку зареєстровано як на гараж № 1, а також для розміщення двох тимчасових споруд без дозвільних документів, свідчить про порушення вимог ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.
Крім того, прокуратура зазначає, що спірну нежитлову будівлю (право власності зареєстровано як гараж № 1) збудовано на земельній ділянці комунальної власності, що не була відведена для будівництва, без правовстановлюючих документів на земельну ділянку для здійснення такого будівництва, без дозвільних документів, які надають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, а тому в силу ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України є самочинним будівництвом, право власності у ОСОБА_1 , та інших осіб, у т.ч. ТОВ «Ремточпідшипник», ТОВ «Причальна гавань» не виникало. Викладене унеможливлювало отримання у користування земельної ділянки особами, за якими проведено реєстрацію права власності на спірну будівлю - гараж № НОМЕР_1 , в тому числі ТОВ «Причальна гавань».
До того ж, прокурор зауважує, що первинну державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на гараж № НОМЕР_1 на комунальній земельній ділянці по АДРЕСА_1 проведено в порушення вимог ст.ст. 3, 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», пункту 49 Порядку № 868, оскільки державну реєстрацію проведено за відсутності обов`язкових та необхідних документів для її проведення, тому право власності на вказане майно за ОСОБА_1 не підлягало реєстрації.
Відповідач заперечуючи проти вимоги позову зазначає:
- прокурор умисно подав позов, щоб позбавити відповідача у цій справі права на мирне володіння майном;
- відповідач, як добросовісний набувач, все одно має невід`ємне право на мирне володіння майном;
- враховуючи, що на земельній ділянці розміщене нерухоме майно відповідача, а також інших фізичних осіб, вимога про повернення земельної ділянки та приведення її у придатний для подальшого використання стан, порушує право власності відповідача та інших фізичних осіб, на нерухоме майно, що свідчить про не ефективність обраного позивачем способу захисту;
- прокурор мав довести протиправність оформлення права власності ще ОСОБА_1., але цього не зроблено та відносно чого пропущено строк позовної давності.
Щодо представництва прокурора у суді із заявленим позовом.
Відповідно до вимог ст. 131-1 Конституції України прокуратура, окрім інших функцій, здійснює представництво інтересів держави в суді у випадках та порядку, визначеному законом.
Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
За ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
За ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Стаття 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.
Пунктом 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Відповідно до ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.
За ч. 1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.
Окрім того, відповідно до ст. ст. 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідні ради здійснюють права суб`єкта комунальної власності від імені та виключно в інтересах територіальних громад.
Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.
Враховуючи викладене, Київська міська рада є представницьким органом територіальної громади міста, уповноваженим діяти від імені територіальної громади та в її інтересах, у тому числі щодо захисту, охорони, збереження та раціонального використання земель комунальної власності.
Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є поняття «інтерес держави».
У даному випадку порушення інтересів держави полягає у тому, що всупереч встановленому законодавством порядку за відсутності правових підстав на земельній ділянці комунальної власності здійснено самочинне будівництво об`єкта нерухомості та зареєстровано право власності на нього з метою незаконного заволодіння спірною земельною ділянкою на АДРЕСА_1 . Здійснення самочинного будівництва нерухомого майна на комунальній землі та проведення його державної реєстрації посягає на суспільні, економічні та соціальні інтереси держави, а також спрямовано на використання всупереч вимогам чинного законодавства земель територіальної громади міста, що порушує права та охоронювані інтереси держави в особі Київради як органу уповноваженого розпоряджатися землями міста Києва.
Так, Деснянська окружна прокуратура міста Києва повідомляла Київську міську раду листами від 01.10.2024 № 57-8626 вих-24, від 13.12.2024 № 57-11108 вих-24, від 28.02.2025 № 57-2030 вих-25 про виявлені порушення інтересів держави при використанні спірної земельної ділянки, незаконність реєстрації права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці територіальної громади міста Києва на АДРЕСА_1 . У листах також зверталась увага на необхідності вжиття заходів реагування, у тому числі цивільно-правового характеру з метою усунення порушень інтересів держави.
На виконання доручень заступника голови Київської міської державної адміністрації з питань здійснення самоврядних повноважень Оленича П.С. від 02.10.2024 № 08/38768, від 15.12.2024 № 08/52037 та заступника голови Андронова В.Є. від 04.03.2025 № 08/8946 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) надав відповіді листами від 09.10.2024 № 057-13700, від 20.12.2024 № 057-190095 та від 06.03.2025 № 057-3013, зі змісту яких вбачається, що Київська міська рада не вживала заходів цивільно-правового характеру щодо викладених у листах окружної прокуратури порушень. Також, Департамент повідомив, що буде сприяти у наданні необхідної інформації з вказаного питання у разі наявності підстав для судового захисту органами прокуратури.
Як убачається з матеріалів справи, Київська міська рада була обізнана про факт безпідставного використання спірної земельної ділянки та незаконності реєстрації права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці територіальної громади міста Києва.
Отже, прокурором була надана можливість компетентному органу відреагувати на порушення інтересів держави щодо спірної земельної ділянки, зокрема, шляхом вчинення дій для виправлення ситуації та відновлення порушених прав та інтересів держави. Нездійснення Київською міською радою захисту порушених інтересів держави у даному спорі є очевидним.
При цьому, нездійснення захисту державних інтересів у даному випадку виявляється в усвідомленій пасивній поведінці Київської міської ради, яка будучи уповноваженим державою суб`єктом по захисту відповідних інтересів, ефективних дій по усуненню порушень прав територіальної громади на майно не вживала.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду вже сам факт незвернення радою з позовом свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення майна у комунальну власність.
Отже, у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян, членів територіальної громади та звернення до суду із зазначеним позовом, що відповідає нормам національного законодавства і практиці Європейського суду з прав людини.
Так, дотримуючись порядку, визначеного ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор інформував Київську міську раду про виявлені порушення та необхідність вжиття відповідних заходів реагування. 
Однак, Київська міська рада не вжила дієвих заходів, направлених на відновлення прав територіальної громади на земельну ділянку. 
Вказане свідчить про неналежність виконання своїх обов`язків з боку Київської міської ради. Невжиття Київською міською радою дієвих заходів протягом розумного строку після того, як їй стало відомо про порушення інтересів держави, має кваліфікуватись як бездіяльність цього органу. 
Матеріалами справи підтверджується, що прокурором дотримано порядок, передбачений ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», щодо своєчасного інформування відповідного органу влади про виявлені порушення інтересів держави та необхідність їх захисту.
На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура листом від 17.03.2025, який Київська міська рада отримала за вхідним № 08/12083 вих-25 повідомила Київську міську раду про намір звернутися до Господарського суду міста Києва з даним позовом в інтересах держави. 
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. 
У зв`язку з наведеним, позов прокуратурою було правомірно подано в інтересах держави в особі Київської міської ради. 
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Частиною першою статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).
Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).
Особливості права власності на землю врегульовані Земельним кодексом України. Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.
Згідно зі статтею 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. При цьому права володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою в повному обсязі можуть належати лише власникові земельної ділянки.
Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. 
Розпорядження землями комунальної власності міста Києва, в тому числі надання земельних ділянок у власність чи у користування відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» відноситься до виключних повноважень Київської міської ради як колегіального органу. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. 
При цьому, згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20, правом власності на земельну ділянку, розташовану в межах відповідного населеного пункту, орган місцевого самоврядування наділений в силу закону, зокрема з уведенням 01.01.2002 у дію нового Земельного кодексу України, тому відсутність державної реєстрації речового права на земельну ділянку після 01.01.2013 не впливає на наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку.
Оскільки, вказана земельна ділянка належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва виключно Київська міська рада має право розпоряджатися нею.
За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. 
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України). 
При цьому, згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Отже, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а тому використання земельної ділянки за відсутності таких документів не можна визнати законним. Визначений законодавством порядок набуття права на землю передбачає, зокрема, рішення компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність чи користування (оренду), отримання документів, що посвідчують право на визначену земельну ділянку та державну реєстрацію відповідного права. 
Таким чином, законодавець визначає непорушність права власності на землю, обов`язкову наявність волевиявлення власника на розпорядження своїм майном, а також особливий порядок набуття права власності на користування на комунальні земельні ділянки. 
Відповідно до ст. ст. 316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном. 
Нормами ст. ст. 90, 95, 102-1 Земельного кодексу України визначено, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок, землекористувачі та особи, які набули право користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав. 
Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованості активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно з ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житловий будинок, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам (частина перша статті 375 ЦК України).
Стаття 375 ЦК України врегульовує право власника на забудову належної йому земельної ділянки, тобто можливість власника земельної ділянки здійснювати на ній будівництво в порядку, встановленому законом. Власник має право здійснювати на належній йому земельній ділянці нове будівництво, створюючи будівлі та споруди, яких раніше не існувало.
Статтею 331 ЦК України визначається порядок набуття права власності на новостворене майно. За змістом цієї норми право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Водночас можуть існувати ситуації, коли особа, не маючи прав на земельну ділянку (не будучи власником або користувачем земельної ділянки), здійснює на ній будівництво, або здійснює будівництво без відповідного документа, проєкту, з істотним порушенням будівельних норм і правил. Такі правовідносини врегульовані статтею 376 Цивільного кодексу України, в якій визначено правовий режим самочинного будівництва.
Відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Виходячи зі змісту вказаної норми, об`єкт нерухомого майна вважається самочинним будівництвом, якщо він збудований або будується: 1) на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту; 3) з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча б однієї з наведених ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, охоплює ситуації, коли особа отримала у встановленому порядку земельну ділянку для забудови, але порушує мету використання такої земельної ділянки, а також коли особа здійснює будівництво, не маючи юридичних прав на земельну ділянку.
Мова може йти про самовільне зайняття земельної ділянки, що є правопорушенням відповідно до статті 211 ЗК України. Самовільним зайняттям земельної ділянки є активні протиправні дії особи, спрямовані на фактичне заволодіння чи/та використання земельної ділянки або її частини за відсутності рішення уповноваженого органу чи волевиявлення власника про її відчуження чи надання в користування.
Відсутність в особи прав на земельну ділянку за загальним правилом унеможливлює отримання такою особою документів, необхідних для виконання будівельних робіт, оскільки, як зазначалося вище, право на забудову земельної ділянки належить власнику або особі, яка має відповідні речові права на земельну ділянку.
Отже, якщо об`єкт будується або збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, це є самостійною та достатньою підставою для кваліфікації його судом об`єктом самочинного будівництва.
У разі здійснення будівництва на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, найбільшого порушення зазнає право власника користуватись земельною ділянкою, яке слід розглядати як юридично гарантовану правовими нормами можливість власника самостійно господарювати на земельній ділянці, використовувати її корисні властивості для задоволення власних соціальних, економічних, духовних та інших потреб, тобто можливість її господарської експлуатації та, як наслідок, отримання доходу від неї.
Особа, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що їй не належить, своїми протиправними діями позбавляє власника можливості належним чином вільно користуватися земельною ділянкою.
У разі самочинного будівництва особа своїми діями також створює й інші перешкоди власнику. Йдеться, зокрема, про порушення права розпорядження земельною ділянкою, яке належить лише її власнику і полягає у юридично забезпеченій можливості визначати юридичну або фактичну долю земельної ділянки, тобто можливість вчиняти різні дії із земельною ділянкою, у тому числі й щодо її відчуження іншим особам.
У статті 90 Земельного кодексу України наведено детальний перелік прав власників земельних ділянок, зокрема, продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність; самостійно господарювати на землі; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди тощо. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Відносини власника земельної ділянки із особою, яка вчинила самочинне будівництво на його земельній ділянці, регулюються частинами четвертою - шостою статті 376 статтею 376 Цивільного кодексу України. Такі відносини, як і будь-які інші відносини власності, є абсолютними, в яких праву власника кореспондує обов`язок усіх і кожного утримуватися від будь-яких посягань на це право.
Основу такої правової охорони утворює принцип єдності земельної ділянки й будівель та споруд, розташованих на ній, основною ідеєю якого є унеможливлення виникнення ситуацій, у яких будівля й земельна ділянка стають об`єктами конкуруючих прав та інтересів різних суб`єктів. Законодавче визначення правових наслідків самочинного будівництва ґрунтується на пріоритетності захисту прав власника земельної ділянки.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що стаття 376 ЦК України розташована у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на земельну ділянку.
У постанові від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці.
Особливістю об`єктів самочинного будівництва є те, що відповідно до частини другої статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Самочинне будівництво як майно має визначений правилами статті 376 ЦК України спеціальний правовий режим, елементом якого є умови та порядок визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а також наслідки відмови у такому визнанні. Цей механізм ґрунтується на судовому порядку вирішення питань, пов`язаних як із рішенням про визнання права власності, так і з наслідками цього рішення та захистом осіб, права яких порушено самочинним будівництвом.
За умови дотримання чіткого алгоритму дій, передбаченого у статті 376 ЦК України, претендувати на отримання самочинно збудованого майна у власність може як особа, яка його побудувала, так і власник земельної ділянки, на якій воно споруджено. Такий висновок сформульовано у пункті 110 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.12.2025 у справі №908/2388/21 виснувала, що самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, є порушенням прав власника відповідної земельної ділянки.
З матеріалів справи вбачається, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Духновською О.А. 25.06.2015 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22393029 (з відкриттям розділу), відповідно до якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на гараж № НОМЕР_1 загальною площею 46,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований в Гаражному кооперативі «Ремторгсервіс» (Автокооперативі по будівництву та експлуатації гаражів, автостоянок для зберігання транспортних засобів громадян Деснянського району м. Києва). 
Право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_2 від 08.07.2015, видавник: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві. Далі, вказане нерухоме майно відчужено на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2017, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Михайленко С.А. за реєстровим № 348, який укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «Ремточпідшипник». 
При цьому, Київська міська рада земельну ділянку для будівництва об`єктів нерухомості, у тому числі указаного гаражу не надавала, правовстановлюючі документи на землю не реєструвались. 
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції на час первинної реєстрації права власності) передбачено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені, зокрема, розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва. 
Регулювання земельних відносин у містобудуванні здійснюється відповідно до земельного законодавства (ст. 20 вказаного Закону). 
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про архітектурну діяльність» (в редакції на час первинної реєстрації права власності) для створення об`єкта архітектури виконується комплекс робіт, який включає: підготовку містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки у випадках і порядку, передбачених законодавством; здійснення у необхідних випадках передпроектних робіт, а також заходів з охорони нововиявлених під час будівництва або зміни (у т.ч. шляхом знесення) об`єктів містобудування, що відповідно до закону мають антропологічне, археологічне, естетичне, етнографічне, історичне, мистецьке, наукове чи художнє значення; пошук архітектурного рішення, розроблення, погодження у визначених законом випадках і затвердження проекту; виконання робочої документації для будівництва, а в разі виконання її або окремих її частин іншим виконавцем - здійснення авторського нагляду за таким виконанням; будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) та знесення об`єкта архітектури, архітектурно-будівельний контроль, технічний та авторський нагляди під час здійснення будівництва або зміни (у т.ч. шляхом знесення) об`єкта містобудування; прийняття спорудженого об`єкта в експлуатацію. 
Відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаного Закону будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». 
Разом з тим, Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) листом № 055-4494 від 07.05.2024 поінформував, що за даними електронної бази документообігу вказаного Департаменту та Міської інформаційно-аналітичної системи забезпечення містобудівної діяльності «Містобудівний кадастр» містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва у т.ч. за адресою: АДРЕСА_1 - замовникам будівництва ОСОБА_1., ТОВ «Причальна гавань» не надавались. Проектна документація на будівництво не погоджувалась.
Статтею 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах будівництва, що належать до ІV і V категорій складності, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.
Водночас, за інформацією Департаменту з питань державного архітектурно будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 01.05.2024 документи, які дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва у т.ч. за адресою: АДРЕСА_1 Департамент не видавав та не реєстрував. 
З відповіді Державної інспекції архітектури та містобудування України від 03.05.2024 вбачається, що у розпорядженні ДІАМ не виявлено документів щодо об`єктів будівництва, розташованих у тому числі за адресою: АДРЕСА_1 . Перевірки за вказаною вище адресою на предмет дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності посадовими особами ДІАМ з 16.09.2021 на дату надання відповіді не проводилися. 
Викладене свідчить, що дозвільні документи для проведення будівництва нежитлової будівлі - гаражу № 1 компетентними органами не видавалися.
Крім того, за інформацією Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради від 07.05.2024 та відповідно до листа Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 07.11.2024 вбачається, що розпорядженням Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації від 27.01.2003 № 61, автостоянкам вздовж лінії швидкісного трамваю по вул. Бальзака згідно з додатком присвоєно поштові адреси, зокрема автостоянці № 8 присвоєно адресу - вул. Бальзака Оноре де, 55-а, Приватне монтажно-будівельне підприємство «Хімбуд». Вказане розпорядження прийнято на виконання п. 2 рішення Київської міської ради від 28.03.2002 № 380-1/1814. При цьому, будь-які відомості про присвоєння поштової адреси об`єктам нерухомості, у т.ч. гаражу № 1 - відсутні.
В ході вивчення підстав для прийняття розпорядження 27.01.2003 № 61 встановлено, що раніше спірна земельна ділянка перебувала в оренді Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації для експлуатації та обслуговування автостоянки на підставі договору оренди земельної ділянки від 16.12.2003 № 62-6-00113 (термін дії якого закінчився 16.12.2008).
Вказаний договір укладено відповідно до рішення Київської міської ради від 28.03.2002 № 380-1/1814 «Про надання та вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею», яким Деснянській районній у м. Києві державній адміністрації передано в оренду на 5 років земельні ділянки загальною площею 13,62 га в межах червоних ліній для експлуатації та обслуговування автостоянок вздовж на лінії швидкісного трамваю (Троєщина-Осокорки) вул. Оноре де Бальзака за рахунок земель міської забудови.
Відповідно до документації, наявної в проекті відведення вказаних земельних ділянок Деснянській районній у м. Києві державній адміністрації встановлено, що рішенням Київської міської ради народних депутатів від 17.10.1994 № 21 «Про надання та вилучення земельних ділянок та погодження місця розташування об`єктів» затверджено проект відведення земельної ділянки ДКП «Київелектротранс» під будівництво трамвайної колії швидкісного руху з житлового масиву Вигурівщина Троєщина до пр. Возз`єднання та обслуговуючих споруд у Ватутінському районі.
Київською міською держадміністрацією 19.08.1996 прийнято розпорядження № 1306 «Про влаштування платних автостоянок уздовж траси Лівобережної лінії швидкісного трамваю», відповідно до якого Державному комунальному підприємству «Київелектротранс» (далі - ДКП «Київелектротранс») надано дозвіл побудувати вздовж лінії трамваю швидкісного руху від вул. Милославської до проспекту Ватутіна тимчасові платні автостоянки по вул. Бальзака, які при першій вимозі міськдержадміністрації мають бути знесені без відшкодування витрат.
У подальшому, 02.04.1997 ДКП «Київелектротранс» та Приватним монтажно-будівельним підприємством «Хімбуд» укладено договір про спільну діяльність, за умовами якого сторони договору, виконуючи вказане вище розпорядження Київської міської держадміністрації від 19.08.1996 №1306 та з метою відшукання додаткових коштів на будівництво цієї лінії, раціонального використання земельних ділянок, зобов`язуються шляхом об`єднання сумісних зусиль, майна, грошових коштів збудувати і ввести в експлуатацію автостоянку по вул. Бальзака вздовж лінії швидкісного трамваю для розміщення і зберігання транспортних засобів населення. вул. В матеріалах проекту землеустрою наявний акт № 41 про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а саме: комунальне будівництво автостоянки № 8 по Бальзака , який Держархбудконтролю м. Києва. 29.12.1998 зареєстрований Управлінням. Відповідно до абзацу 3 додатку «Б» до ДБН В.2.3.-15:2007 автостоянка - це спеціально обладнана відкрита площадка для постійного або тимчасового зберігання легкових автомобілів та інших мототранспортних засобів.
Пунктом 6 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 115 визначено, що автостоянка повинна мати тверде покриття (асфальтове, бетонне, гравійне, щебеневе), огорожу, освітлення, телефонний зв`язок, приміщення для обслуговуючого персоналу, в`їзні-виїзні ворота із шлагбаумом та запасні ворота на випадок термінової евакуації транспортних засобів. У разі потреби й технічної можливості на автостоянках обладнуються класи з безпеки дорожнього руху, пункти технічного огляду та самообслуговування транспорту, встановлюється пожежна та охоронна сигналізація, гучномовець.
Згідно з пунктом 5.1 вказаних ДБН передбачено, що на автостоянках з 50 і більше місцями постійного та тимчасового зберігання автомобілів при головному в`їзді-виїзді повинен влаштовуватися контроль-пропускний пункт (приміщення для обслуговуючого персоналу, туалету та інше), обладнаний майданчик для зберігання протипожежного інвентарю, встановлення контейнерів-сміттєзбірників. 
Отже, зазначеними нормами передбачається влаштування тимчасового приміщення для обслуговування персоналу, яке може бути демонтовано після припинення права (оренди, користування) на земельну ділянку, а не будівництво капітальних будівель. Вказаними нормами не визначено правового статусу автостоянки як об`єкта нерухомого майна. 
Відповідно до ст. 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. 
До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України). 
Згідно з ч. 1 ст. 188 Цивільного кодексу України якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). 
Отже, виходячи зі змісту положень статей 179, 181, 188 Цивільного кодексу України, ДБН В.2.3-15:2007 та Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 115, автостоянка не є об`єктом нерухомого майна, так як утворюється за рахунок інших речей (огорожі, твердого покриття, освітлення, приміщень для обслуговування персоналу), які не є об`єктами нерухомого майна у розумінні ст. 181 Цивільного кодексу України, оскільки вони безпосередньо не пов`язані з земельною ділянкою. Приміщення прохідної, автостоянка разом із земельною ділянкою та огорожею вважаються однією річчю, а тому приміщення прохідної не є окремим об`єктом нерухомого майна, на яке може виникнути право власності. При цьому, з метою розміщення на автостоянці капітальних будівель необхідно змінювати цільове призначення земельної ділянки та отримувати дозвільні документи на будівництво. 
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 686/22924/16-ц, від 08.02.2023 у справі № 591/1594/21.
З огляду на викладене та враховуючи те, що спірну нежитлову будівлю (право власності зареєстровано як гараж № 1) збудовано на земельній ділянці комунальної власності, що не була відведена для будівництва, без правовстановлюючих документів на земельну ділянку для здійснення такого будівництва, без дозвільних документів, які надають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, а тому в силу ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України є самочинним будівництвом, право власності у ОСОБА_1 , та інших осіб, у т.ч. ТОВ «Ремточпідшипник», ТОВ «Причальна гавань» не виникало. 
Викладене унеможливлювало отримання у користування земельної ділянки особами, за якими проведено реєстрацію права власності на спірну будівлю - гараж № НОМЕР_1 , в тому числі ТОВ «Причальна гавань».
Оскільки спірна земельна ділянка в користування ОСОБА_1 , ТОВ «Ремточпідшипник» раніше не надавалася та речові права на земельну ділянку на момент будівництва автостоянки у вказаних осіб відсутні, нормами законодавства не визначено правового режиму автостоянки як об`єкта нерухомого майна, наявність акту № 41 про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а саме: комунальне будівництво автостоянки АДРЕСА_2 від 29.12.1998 та подальша реєстрація права власності на гараж № НОМЕР_1 за ОСОБА_1 , ТОВ «Ремточпідшипник» та ТОВ «Причальна гавань» не породжує підстав для застосування принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна. 
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства (постанови від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, від 03.04.2019 у справі № 921/158/18, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19). 
Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19). 
Крім того, не допускається набуття права власності на об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на такій земельній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, право власності набуває той, хто має речове право на землю. Аналогійний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункти 92-94), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 35). 
Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 у справі № 910/15993/16 дотримується позиції, що право на самочинно збудоване майно є неіснуючим, не породжує прав щодо розпорядження таким майном.
З матеріалів реєстраційної справи щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , гараж НОМЕР_1 вбачається, що дозвільні документи контролюючих органів на будівництво об`єктів нерухомості відсутні. Первинну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на гараж № НОМЕР_1 площею 46,1 кв.м. з видачею свідоцтва проведено за відсутності обов`язкових та необхідних документів, визначених законодавством для її проведення реєстрації права власності, правовстановлюючих документів на земельну ділянку на АДРЕСА_1 та зареєстрованого в установленому законодавством порядку права оренди на земельну ділянку. 
З наведеного вбачається, що зведений ОСОБА_2 гараж № НОМЕР_1 площею 46,1 кв.м. на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:62:701:0008 по АДРЕСА_1 , з урахуванням наведених вище норм законодавства, є самочинним будівництвом, оскільки земельна ділянка не відводилась йому для забудови вказаного гаражу Київською міською радою, що порушує права останньої, як власника відповідної земельної ділянки. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.12.2025 у справі №908/2388/21.
Крім того, державна реєстрація права власності не є підставою для набуття такого права. 
Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, у силу наведених вище положень законодавства та приписів ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13. 
Державна реєстрація права власності на самочинно збудований гараж № НОМЕР_1 та його подальше відчуження не означає виникнення права власності на цей об`єкт у ОСОБА_1 , ТОВ «Ремточпідшипник», ТОВ «Причальна гавань» та припинення правового режиму відповідного майна як самочинного будівництва. Таким чином, оскільки ОСОБА_1 на законних підставах не набував та не міг набути у законний спосіб право власності на самочинно збудований об`єкт - гараж № НОМЕР_1 на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , тому не мав права у подальшому відчужувати його шляхом укладання договору купівлі-продажу.
Законом встановлено, що власник земельної ділянки, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною другою статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до частини другої статті 212 Земельного кодексу України приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
Негаторний позов пред`являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.
Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпоряджання річчю.
Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном.
Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.
Звернення з негаторним позовом спрямоване на відновлення суб`єкта речового права у попередньому стані. Вимоги за негаторним позовом полягають в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом. Негаторний позов може бути пред`явлений впродовж всього строку тривання відповідного порушення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц).
А тому твердження відповідача, що прокуратура заявила цей позов з пропуском позовної давності є безпідставними. 
Вимога про знесення майна, яке власник земельної ділянки вважає самочинним будівництвом, є різновидом негаторного позову власника земельної ділянки з усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю земельною ділянкою.
Статтею 376 Цивільного кодексу України регламентовано правовий режим самочинного будівництва. Частиною другою статті 212 Земельного кодексу України встановлено право власника вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з боку суб`єктів, які створюють такі перешкоди.
Отже, враховуючи негаторний характер позову власника земельної ділянки, обов`язок з приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, покладається на особу, яка чинить такі перешкоди на момент звернення власника земельної ділянки з позовом до суду.
На об`єкт самочинного будівництва не виникає право власності як на нерухому річ (згідно із частиною другою статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на нього). Зміна правового режиму самочинного будівництва може бути здійснена виключно на підставі рішення суду в порядку, встановленому статтею 376 Цивільного кодексу України.
Частиною четвертою статті 376 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Зазначена норма покладає обов`язок щодо знесення об`єкта самочинного будівництва на особу, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво. Такою є особа, яка має юридичні права на об`єкт самочинного будівництва. До визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва судом в порядку, встановленому статтею 376 Цивільного кодексу України статус об`єкта самочинного будівництва не змінюється.
Як зазначалось вище, спірне нерухоме майно (гараж№1) відчужено на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. за реєстровим №348, який укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «Ремточпідшипник».
У подальшому земельна ділянка площею 0,7909 га з кадастровим номером 8000000000:62:701:0008 була об`єктом оренди відповідно до договору оренди від 07.12.2021 № 949, який укладено між Київською міською радою та ТОВ «Ремточпідшипник», передавалась товариству для експлуатації та обслуговування автостоянки. 
Вказаний договір оренди на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України визнано недійсним рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2022 у справі № 910/21998/21, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022. 
Поруч з цим, на підставі договору купівлі-продажу гаража від 22.09.2022, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васильєвою Н.І. за реєстровим № 1101, ТОВ «Ремточпідшипник» здійснило відчуження об`єкта нерухомого майна (гараж № 1 площею 46,1 кв. м), розташованого на спірній земельній ділянці на користь ТОВ «Причальна гавань», а останнє на підставі ст. 120 Земельного кодексу України зареєструвало за собою право оренди земельної ділянки.
Право оренди вказаної земельної ділянки за ТОВ «Причальна гавань» припинено 03.03.2023 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
З наведеного вбачається, що ТОВ «Причальна гавань» є останнім набувачем спірного гаража № 1 площею 46,1 кв. м.
Отже, відповідачем за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва має бути особа, яка чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою (останній набувач).
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що Київською міською радою приймалось рішення щодо передачі у власність чи користування ТОВ «Причальна гавань» земельної ділянки площею 0,7909 га з кадастровим номером 8000000000:62:701:0008 на якій розміщений спірне майно.
Таким чином, враховуючи відсутність рішень власника земельної ділянки територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради про передачу спірної земельної ділянки площею 0,7909 га з кадастровим номером 8000000000:62:701:0008 у власність чи користування ТОВ «Причальна гавань», фактичне її використання без правовстановлюючих документів для експлуатації та обслуговування автостоянки, на території якої розташована двоповерхова нежитлова будівля, право власності на яку зареєстровано як на гараж № 1, а також для розміщення двох тимчасових споруд без дозвільних документів, свідчить про порушення вимог ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.
У зв`язку із чим вимога прокурора про усунення перешкод власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача знести самочинно збудований об`єкт нерухомого майна - гараж № 1 площею 46,1 кв. м. та дві тимчасові споруди, що розташовані на земельній ділянці площею 0,7909 га по АДРЕСА_1 є належним способом захисту та підлягає задоволенню. 
Відповідно, позовні вимоги про зобов`язання усунути перешкоди власнику у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації права власності за відповідачем на гараж 1, припинивши вказане право, із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна та зобов`язання відповідача повернути територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради земельну ділянку у стані, придатному для її подальшого використання є похідними вимогами від основної, та підлягають задоволенню.
Суд зазначає, що відповідач, як останній набувач спірного гаражу не позбавлений можливості звернутися з вимогою про відшкодування збитків до особи, в якої придбав об`єкт самочинного будівництва.
Інші доводи учасників справи судом розглянуті, проте на результат вирішення спору не вплинули. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).
У ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно приписів ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради (вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044; ідентифікаційний код 22883141) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,7909 га з кадастровим номером 8000000000:62:701:0008 на АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Причальна гавань" (вул. Оноре де Бальзака, 55-а, м. Київ, 02034; ідентифікаційний код 43577238) знести самочинно збудований об`єкт нерухомого майна - гараж № 1 площею 46,1 кв. м. та дві тимчасові споруди, що розташовані на земельній ділянці площею 0,7909 га по вул. Оноре де Бальзака, 55-а у Деснянському районі міста Києва (кадастровий номер 8000000000:62:701:0008).
Усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради (вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044; ідентифікаційний код 22883141) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,7909 га з кадастровим номером 8000000000:62:701:0008 на АДРЕСА_1 шляхом скасування державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Причальна гавань" (вул. Оноре де Бальзака, 55-а, м. Київ, 02034; ідентифікаційний код 43577238) на нерухоме майно - гараж 1 загальною площею 46,1 кв.м. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 667076880000), здійснену на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Васильєвою Н.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.09.2022, індексний номер: 64896110, припинивши вказане право, із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна.
Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Причальна гавань" (вул. Оноре де Бальзака, 55-а, м. Київ, 02034; ідентифікаційний код 43577238) повернути територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради (, вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044; ідентифікаційний код 22883141) земельну ділянку площею 0,7909 га з кадастровим номером 8000000000:62:701:0008 на АДРЕСА_1, у стані, придатному для її подальшого використання, а Київську міську раду - прийняти вказану земельну ділянку.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Причальна гавань" (вул. Оноре де Бальзака, 55-а, м. Київ, 02034; ідентифікаційний код 43577238) на користь Київської міської прокуратури (вул. Предславинська, 45/9, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код 02910019) 7267 (сім тисяч двісті шістдесят сім) грн 20 коп. судового збору. 
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.
Повний текст рішення складено 05.06.2026.

Суддя Р.Б. Сташків