Справа № 183/6284/21
№ 2/183/1421/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року м. Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,
за участю:
прокурора Санталової В.Р.
відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Самар цивільну справу за позовом керівника Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Державного підприємства «Новомосковське лісове господарство» до ОСОБА_1 , треті особи – Самарівська районна державна адміністрація, ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації земельної ділянки, 

в с т а н о в и в :

07.09.2021 р. керівник Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Державного підприємства «Новомосковське лісове господарство» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа – Новомосковська районна державна адміністрація про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом повернення земельної ділянки.
19.01.2026 р. керівник Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся до суду з заявою про зміну предмету позову – з позовом в інтересах Держави в особі Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , треті особи – Самарівська районна державна адміністрація, ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації земельної ділянки. 

1. Стислий виклад позиції позивача
В обґрунтування позову прокурор посилався на те, що 16.03.2016 приватним нотаріусом Самарівського (Новомосковського) нотаріального округу Дніпропетровської області Дайнего С. І. на підстав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28845504 від 21.03.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,3608 га, кадастровий номер 1223285000:01:001:8007, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Орлівщинської сільської ради (запис про право власності 13788945).
Зазначену реєстрацію здійснено на підставі розпорядження голови Самарівської (Новомосковської) районної державної адміністрації № 784-р-44 від 29.12.2012. 
Проте, відповідно до інформації Самарівської (Новомосковської) районної державної адміністрації № 2-10-7170/327-20 від 03.01.2020 розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації № 784-р-44 від 29.12.2012 не існує. 
Таким чином, оскільки розпорядження голови Самарівської (Новомосковської) районної державної адміністрації Дніпропетровської області про затвердження та передачу у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки не виносилось, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Орлівщинської сільської ради Самарівського (Новомосковського) району Дніпропетровської області не розроблявся та не затверджувався, реєстрацію права власності на земельну ділянку проведено незаконно. 
У подальшому, 02.08.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Самарівського (Новомосковського) районного нотаріального округу Дніпропетровської області Працевич В. В. за № 626. 
Згідно з вказаним договором, ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку, площею 0,3608 га, кадастровий номер 1223285000:01:001:8007, вже з цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на території Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 880623412232), про що 02.08.2016 внесено запис про право власності за № 15805687 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З інформації Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 10-4-0.61-5393/2-21 від 23.06.2021 вбачається, що зміни щодо цільового призначення земельної ділянки, площею 0,3608 га, кадастровий номер 1223285000:01:001:8007, яка розташована на території Орлівщинської сільської ради Самарівського (Новомосковського) району згідно даних Національної кадастрової системи внесено 01.09.2016 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі зміни їх цільового призначення, розробленого ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , однак, даний проект до фонду документації не надходив.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки, площею 0,3608 га, кадастровий номер 1223285000:01:001:8007, на даний час є ОСОБА_1 , реєстрацію проведено на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Працевич В. В. за № 626.
Водночас встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 1223285000:01:001:8007 до реєстрації 16.03.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на неї з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, мала лісогосподарське призначення та частково вкрита лісом. 
Даний факт підтверджується інформацією ДП «Новомосковське лісове господарство», відповідно до якої земельна ділянка з кадастровим номером 1223285000:01:001:8007 відноситься до земель лісогосподарського призначення та розташована у 48 кварталі, виділ 21 Новомосковського лісництва ДП «Новомосковське лісове господарство» (зараз ДП «Ліси України»). 
Спірна земельна ділянка відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 року входить до складу земель лісогосподарського призначення ДП «Новомосковське лісове господарство» (зараз ДП «Ліси України»). Вилучення вказаної земельної ділянки не погоджувалось, землевпорядна документація на адресу лісгоспу не надходила. Приналежність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення ДП «Новомосковське лісове господарство» (зараз ДП «Ліси України») (кв.48 виділ 21) підтверджується інформацією та планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, виготовленими ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» під час проведення лісовпорядкування 2013-2014 років. 
Однак, внаслідок здійснення державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 відбулась незаконна зміна цільового призначення землі. 
Відповідно до інформації Державного агентства лісових ресурсів України погодження на вилучення з постійного користування ДП «Новомосковське лісове господарство» (зараз ДП «Ліси України») спірної земельної ділянки ним не надавалося.
Більш того, згідно з інформацією Секретаріату Кабінету Міністрів України № 16930/0/2-21 від 26.05.2021 та Державного агентства лісових ресурсів України про факт зміни цільового призначення та передачу з державної у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 1223285000:01:001:8007, площею 0,3608 га, що перебувала у користуванні державного підприємства «Новомосковське лісове господарство» (зараз ДП «Ліси України») на території Самарівського (Новомосковського) району Дніпропетровської області, стало відомо із запиту Самарівської (Новомосковської) окружної прокуратури від 05.05.2021 № 04/62-775 вих21.
Таким чином, проект відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення земельної ділянки не затверджувався; вилучення земельної ділянки у ДП «Новомосковське лісове господарство» (зараз ДП «Ліси України») не здійснювалось, вимоги щодо відшкодування втрат лісогосподарського виробництва не визначалися та не затверджувались.
Отже, при наданні спірної земельної ділянки зміни цільового призначення землі з «лісогосподарського» на «для ведення особистого селянського господарства» не відбулось, земельна ділянка у землекористувача не вилучалася, порядок відшкодування втрат лісогосподарського виробництва належним чином не визначався та не затверджувався.
Набуття у власність земельної ділянки, розташованої в межах земель лісового фонду, незаконно, тобто за відсутності належної правової підстави свідчить про необхідність витребування такої ділянки на підставі ст. 387 Цивільного кодексу України.
Вищезазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, відповідно до якої набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою..
Отже, ефективним способом захисту права власності на земельні ділянки лісогосподарського призначення є пред`явлення вимоги про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 Цивільного кодексу України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, провадження № 14-140цс18, від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18, від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц,провадження № 14-256цс18, від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц, провадження № 14-2цс21).
Актуальна практика Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 19.06.2024 у справі №931/9/23, також підтвердила свій висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц, про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 Цивільного кодексу України є ефективним способом захисту права власності.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування норм статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
З урахуванням наведеного, у позовній заяві прокурор просив суд:
-витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) земельну ділянку лісогосподарського призначення, площею 0,3608 га з кадастровим номером 1223285000:01:001:8007, яка розташована на території Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, шляхом припинення права власності на неї, у власність держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації - Дніпропетровської обласної військової адміністрації, ЄРДПОУ 00022467;
-скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,3608 га, кадастровий номер 1223285000:01:001:8007 у Державному земельному кадастрі.

2. Стислий виклад позиції та заперечень відповідача.
Відповідач ОСОБА_1 не звертався до суду з відзивом на позов.

3. Рух справи та процесуальні дії у справі.
07.09.2021 р. керівник Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Державного підприємства «Новомосковське лісове господарство» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа – Новомосковська районна державна адміністрація про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом повернення земельної ділянки.
Ухвалою суду від 09.09.2021 р. позовну заяву залишено без руху, прокурору надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 28.09.2021 постановлено позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачу.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.12.2021 скасовано ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.09.2021 р., справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
01.02.2022 р. справа надійшла до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
Ухвалою суду від 08.02.2022 р. відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 26.05.2022 р. судом застосовані заходи забезпечення позову – заборонено будь-яким фізичним та юридичним особам вчиняти будь-які дії пов`язані з відчуженням, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, суборенду, тощо, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на спірну земельну ділянку площею 0,3608 га., кадастровий номер 1223285000:01:001:8007, яка розташована на території Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 880623412232).
Постановою суду від 13.09.2022 р. зупинене провадження у цивільній справі до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.09.2022 ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.05.2022 р. скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для вирішення заяви у відповідності до Цивільного процесуального кодексу України.
Ухвалою суду від 21.10.2022 р. заборонено ОСОБА_1 та будь-яким іншим фізичним та юридичним особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, суборенду, тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на спірну земельну ділянку площею 0,3608 га, кадастровий номер 1223285000:01:001:8007, яка розташована на території Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 880623412232).
Постановою Верховного Суду від 18.01.2023 р. постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.03.2023 р. частково скасовано ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.09.2021 р., заборонено будь-яким фізичним та юридичним особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, суборенду, тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на спірну земельну ділянку площею 0,3608 га, кадастровий номер 1223285000:01:001:8007, яка розташована на території Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 880623412232).
Відповідно до Закону України від 26.02.2025 року № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів" 29 квітня 2025 року було змінено назву Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області на Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області. 
19.01.2026 р. керівник Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся до суду з заявою про зміну предмету позову – з позовом в інтересах Держави в особі Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області до до ОСОБА_1 , треті особи – Самарівська районна державна адміністрація, ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації земельної ділянки 
Ухвалою суду від 26.03.2026 поновлене провадження у справі, постановлено вважати особою, яка звернулася до суду з позовом - керівника Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області, уточнене найменування відповідача у справі - Самарівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області; призначене підготовче засідання у справі.
Таким чином, Самарівським міськрайонним судом Дніпропетровської області розглядалися позовні вимоги керівника Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Держави в особі Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області до до ОСОБА_1 , треті особи – Самарівська районна державна адміністрація, ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації земельної ділянки.

4. Судовий розгляд
У підготовчому засіданні прокурор підтримав позов у повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позов.
Представник позивача Дніпропетровської обласної державної адміністрації у підготовче засідання не з`явився, у заяві просив суд розглядати справу за його відсутністю, позов прокурора підтримує у повному обсязі. 
Представник позивача Державного підприємства «Новомосковське лісове господарство» у підготовче засідання не з`явився, у заяві просив суд розглядати справу за його відсутністю, позов прокурора підтримує у повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_1 у підготовчому засіданні позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення вимог прокурора. 
Представник третьої особи Самарівської районної державної адміністрації у підготовче засіданні не з`явився, у заяві просив суд розглядати справу за його відсутністю. 
Третя особа ОСОБА_5 у підготовче засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання..
У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Оскільки у підготовчому засіданні відповідач ОСОБА_1 визнав позов у повному обсязі, наявні підстави для ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження. 

5. Фактичні обставини, встановлені судом. 
Судом встановлено, що 16.03.2016 приватним нотаріусом Самарівського (Новомосковського) нотаріального округу Дніпропетровської області Дайнего С. І. на підстав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28845504 від 21.03.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,3608 га, кадастровий номер 1223285000:01:001:8007, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Орлівщинської сільської ради (запис про право власності 13788945).
Зазначену реєстрацію здійснено на підставі розпорядження голови Самарівської (Новомосковської) районної державної адміністрації № 784-р-44 від 29.12.2012. 

Згідно інформації Самарівської (Новомосковської) районної державної адміністрації № 2-10-7170/327-20 від 03.01.2020 розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації № 784-р-44 від 29.12.2012 не існує (не виносилося). 

02.08.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Самарівського (Новомосковського) районного нотаріального округу Дніпропетровської області Працевич В. В. за № 626. 
У відповідності до договору, ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку, площею 0,3608 га, кадастровий номер 1223285000:01:001:8007, вже з цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на території Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 880623412232), про що 02.08.2016 внесено запис про право власності за № 15805687 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно інформації Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 10-4-0.61-5393/2-21 від 23.06.2021 зміни щодо цільового призначення земельної ділянки, площею 0,3608 га, кадастровий номер 1223285000:01:001:8007, яка розташована на території Орлівщинської сільської ради Самарівського (Новомосковського) району згідно даних Національної кадастрової системи внесено 01.09.2016 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі зміни їх цільового призначення, розробленого ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Однак, даний проект до фонду документації не надходив.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки, площею 0,3608 га, кадастровий номер 1223285000:01:001:8007, на даний час є ОСОБА_1 , реєстрацію проведено на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Працевич В. В. за № 626.

Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 1223285000:01:001:8007 до реєстрації 16.03.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на неї з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, мала лісогосподарське призначення та частково вкрита лісом. 
Так, згідно інформації ДП «Новомосковське лісове господарство», земельна ділянка з кадастровим номером 1223285000:01:001:8007 відноситься до земель лісогосподарського призначення та розташована у 48 кварталі, виділ 21 Новомосковського лісництва ДП «Новомосковське лісове господарство» (зараз ДП «Ліси України»). 
Спірна земельна ділянка відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 року входить до складу земель лісогосподарського призначення ДП «Новомосковське лісове господарство» (зараз ДП «Ліси України»). Вилучення вказаної земельної ділянки не погоджувалось, землевпорядна документація на адресу лісгоспу не надходила. Приналежність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення ДП «Новомосковське лісове господарство» (зараз ДП «Ліси України») (кв.48 виділ 21) підтверджується інформацією та планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, виготовленими ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» під час проведення лісовпорядкування 2013-2014 років. 

6. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
6.1 У статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено перелік способів захисту цивільних прав, які мають універсальних характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб`єктивних прав.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Разом з тим, законодавцем передбачено, що такий перелік не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України). Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 зазначеного Кодексу).
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90)).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 23листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, від 25 січня 2022 року у справі №143/591/20, від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 ).
Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).
Порушення права (інтересу) пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Прийняття судом рішення покликане усунути цю невизначеність, відновити порушене право, створити можливість для реалізації інтересу. Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.
Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387 - 388 Цивільного кодексу України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України (негаторний позов). 
Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у с праві № 488/2807/17, провадження № 14-91цс20).
Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі яких статей Цивільного кодексу України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника-позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.
Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно.
Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).
Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181 цс-18, пункти 43, 89) і в подальшому системно впроваджені у практику Верховного Суду (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.12.2019 у справі № 372/1684/14-ц).
6.2 Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
6.3 Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, у тому числі, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з ч.1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
З урахуванням прийняття 03.12.2025 Конституційним Судом України рішення у справі № 3-28/2024(59/24) за конституційною скаргою ТОВ «Рейнір Бізнес Груп» щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів абзацу першого частини третьої, абзаців першого, другого, третього частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (щодо представництва прокурором інтересів держави в суді) виникла необхідність в додатковому обґрунтуванні підстав для представництва окружною прокуратурою інтересів держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації.
Конституційний Суд України Рішенням від 03.12.2025 № 6-р(ІІ)/2025, визнав неконституційними окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону № 1805-III в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
У пунктах 3 та 4 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України також зазначено, що окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону № 1805-III, які визнано неконституційними, втрачають чинність із 01 січня 2027 року, та що це рішення не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів частини третьої статті 23 Закону № 1805-III, визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності. 
У мотивувальній частині цього Рішення Суд також наголосив, що представництво інтересів держави суді, передбачене пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, має винятковий та субсидіарний характер.
Прокурор може здійснювати таке представництво лише у випадках, коли цього вимагає захист конституційно значущих інтересів держави та коли компетентний орган не забезпечує такого захисту належним чином. Законодавче регулювання цієї функції повинно відповідати принципам, закріпленим у Конституції України, зокрема принципам верховенства права, рівності сторін у судовому процесі та заборони надмірного втручання держави у сферу прав і свобод людини. 
Конституційний Суд України також зазначив, що в умовах правового режиму воєнного стану особливої ваги набуває всебічне забезпечення захисту інтересів держави Україна, а неперервність виконання прокуратурою визначених Конституцією України функцій є важливою передумовою належного функціонування держави в цей період (пункт 9 мотивувальної частини). Такий конституційний підхід підтверджує правомірність здійснення прокурором представництва інтересів держави у спірних правовідносинах до моменту втрати чинності відповідними нормами або до їх законодавчого врегулювання, за умови наявності визначених законом підстав для такого представництва.
Суспільний інтерес звернення прокуратури до суду із вказаним позовом полягає у тому, що охорона лісів на сьогодні є однією з важливих тем, бо кожен ліс надає людству певні екологічні послуги, а саме: постачання (гриби, ягоди, дерева тощо); регулювання (захист від ерозій, регулювання водного режиму, захист від вітру, очищення повітря та води, поглинання парникових газів тощо) та культурні, соціальні послуги (відпочинок, туризм, наукові знання, лікування тощо).
Знеліснення, у тому числі використання для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, сільськогосподарських робіт, видобуток корисних копалин, побудову інфраструктури є основною, суттєвою загрозою для земель лісогосподарського призначення. 
Ключовим для застосування норм ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є поняття «інтерес держави». 
У Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. 
В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). 
Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. 
Згідно з п. 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятої 19.09.2012 на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоб представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права. ЄСПЛ звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. 
Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15.01.2009 у справі «Менчинська проти Росії», заява № 42454/02, п. 35). 
6.4 Згідно ст. 41 Конституції України, та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності на землю набувається та реалізується фізичними та юридичними особами в порядку та на підставах, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Статтею 84 Земельного кодексу України визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.
Статтею 7 Лісового кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
Відповідно до ст. 55 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Так, відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 56 Земельного кодексу України, ст. 12 Лісового кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення.
Інших випадків, які б передбачали надання у приватну власність земель лісогосподарського призначення, законодавство не містить.
Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 20 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії (зміна цільового призначення земельних ділянок) здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.
Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
6.5 Відповідно до ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ч. 6 ст. 16 Закону кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Згідно п. 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 державна реєстрація земельної ділянки - внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.
У відповідності до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.
Згідно з ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Аналогічні положення передбачено ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр».
При цьому, відповідно до ч. 6 ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. 
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим. 
Згідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру: а) щодо категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту - щодо земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється на підставі такої документації; на підставі технічної документації із землеустрою - щодо інвентаризації земель; б) щодо виду цільового призначення в межах певної категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки відповідно до комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту. 
6.6 У відповідності до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Статтею 388 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2792-IX від 01.12.2022; в редакції Закону № 4292-IX від 12.03.2025) передбачено, що,
1. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:
1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;
2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;
3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо:
1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень;
2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.
У відповідності до ст. 391 ЦК України, 1. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 2. Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.

8. Висновки суду.
8.1 Суд, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх з точки зору належності та допустимості, приходить до нижченаведеного.
Як зазначалося вище, судом встановлено, що 16.03.2016 приватним нотаріусом Самарівського (Новомосковського) нотаріального округу Дніпропетровської області Дайнего С. І. на підстав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28845504 від 21.03.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,3608 га, кадастровий номер 1223285000:01:001:8007, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Орлівщинської сільської ради (запис про право власності 13788945).
Зазначену реєстрацію прав власності на земельну ділянку здійснено на підставі розпорядження голови Самарівської (Новомосковської) районної державної адміністрації № 784-р-44 від 29.12.2012. 
У той же час, встановлено, що згідно інформації Самарівської (Новомосковської) районної державної адміністрації № 2-10-7170/327-20 від 03.01.2020 розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації № 784-р-44 від 29.12.2012 не існує, тобто, питання передачі у власність спірної земельної ділянки Самарівською (Новомосковською) районною державною адміністрацією не розглядалося та рішення по ньому не виносилося.
У подальшому, 02.08.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Самарівського (Новомосковського) районного нотаріального округу Дніпропетровської області Працевич В. В. за № 626, відповідно до якого ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку, площею 0,3608 га, кадастровий номер 1223285000:01:001:8007, вже з цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на території Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 880623412232), про що 02.08.2016 внесено запис про право власності за № 15805687 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
У той же час, зміни щодо цільового призначення земельної ділянки, площею 0,3608 га, кадастровий номер 1223285000:01:001:8007, згідно даних Національної кадастрової системи внесено 01.09.2016 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі зміни їх цільового призначення, розробленого ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , але даний проект до фонду документації не надходив.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки, площею 0,3608 га, кадастровий номер 1223285000:01:001:8007, на даний час є ОСОБА_1 , реєстрацію проведено на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Працевич В. В. за № 626.
Також судом встановлено, що спірна земельна ділянка мала лісогосподарське призначення та частково вкрита лісом, розташована у 48 кварталі, виділ 21 Новомосковського лісництва ДП «Новомосковське лісове господарство» (зараз ДП «Ліси України»). 
Спірна земельна ділянка відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 року входить до складу земель лісогосподарського призначення ДП «Новомосковське лісове господарство» (зараз ДП «Ліси України»). Вилучення вказаної земельної ділянки не погоджувалось, землевпорядна документація на адресу лісгоспу не надходила. Приналежність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення ДП «Новомосковське лісове господарство» (зараз ДП «Ліси України») (кв.48 виділ 21) підтверджується інформацією та планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, виготовленими ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» під час проведення лісовпорядкування 2013-2014 років.
Таким чином, в силу положень ст. ст. 19, 55, 57, 84 Земельного кодексу України та ст. 5 Лісового кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) спірна земельна ділянка з кадастровим номером 1223285000:01:001:8007, площею 0,3608 га, відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовується для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України.
Спірна земельна ділянка, яка перебуває у державній власності та має лісогосподарське призначення, у постійного землекористувача – ДП «Ліси України» в особі філії «Новомосковське лісове господарство», а наразі філія «Східний лісовий офіс» у встановленому порядку (статті 149-151 ЗК України) повноважним органом не вилучалась та зміна її цільового призначення не здійснювалась.
За загальним правилом землі лісогосподарського призначення перебувають у державній та комунальній власності. Виключні випадки законного набуття у приватну власність земель лісового фонду – замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь, селянських, фермерських та інших господарств.
Жодне із вказаних виключень щодо спірної ділянки не застосовується, тому виходячи із перебування її у постійному користуванні державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства та норм ст. 84 Земельного кодексу України, вона у законний спосіб може перебувати виключно у державній власності. 
Набуття у власність земельної ділянки, розташованої в межах земель лісового фонду, незаконно, тобто за відсутності належної правової підстави свідчить про необхідність витребування такої ділянки на підставі ст. 387 Цивільного кодексу України.
Вищезазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, відповідно до якої набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.
Отже, ефективним способом захисту права власності на земельні ділянки лісогосподарського призначення є пред`явлення вимоги про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 Цивільного кодексу України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, провадження № 14-140цс18, від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18, від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц,провадження № 14-256цс18, від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц, провадження № 14-2цс21).
Актуальна практика Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 19.06.2024 у справі №931/9/23, також підтвердила свій висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц, про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 Цивільного кодексу України є ефективним способом захисту права власності. 
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування норм статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що вимоги в частині витребування земельної ділянки підлягають задоволенню.
8.2 Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 грудня 2021 року у справі № 826/9603/17 обов`язок до скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі виникає у відповідного органу лише після набрання законної сили судовим рішенням про її скасування. 
Враховуючи викладене, оскільки спірна земельна ділянка з кадастровим номером 1223285000:01:001:8007, площею 0,3608 га, що розташована за адресою: Самарівський район, Піщанська сільська рада, с. Орлівщина, належить до земель державного лісового фонду та у відповідності до положень до ст. 7 Лісового кодексу України та ст. ст. 19, 55, 57, 84, 149 Земельного кодексу України за своїм цільовим призначенням можливості для її відведення у приватну власність за категорією земель – «землі сільськогосподарського призначення» не передбачено, наявні підстави і для скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі, з метою фактичного поновлення інтересів держави. 
У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що вимоги в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки також підлягають задоволенню.
8.3 За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

9. Судові витрати
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову, з відповідача ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури належить стягнути понесені судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 4 540,00 грн., витрат по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1 240,50 грн., а всього – у розмірі 5 780,50 грн. 
На підставі викладено та керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд, - 

у х в а л и в :

Позов керівника Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Державного підприємства «Новомосковське лісове господарство» до ОСОБА_1 , треті особи – Самарівська районна державна адміністрація, ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації земельної ділянки – задовольнити.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) земельну ділянку лісогосподарського призначення, площею 0,3608 га з кадастровим номером 1223285000:01:001:8007, яка розташована на території Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, шляхом припинення права власності на неї, у власність держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації - Дніпропетровської обласної військової адміністрації, ЄРДПОУ 00022467.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,3608 га, кадастровий номер 1223285000:01:001:8007 у Державному земельному кадастрі.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (ЄДРПОУ 02909938, місцезнаходження: 49044, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 38; МФО 820172, р/р UA228201720343160001000000291 в ДКСУ у м. Київ) судові витрати у справі, які складаються з: витрат по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 4 540,00 грн., витрат по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1 240,50 грн., а всього – у розмірі 5 780,50 грн. (п`ять тисяч сімсот вісімдесят грн. 50 коп.). 

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані у відповідності до:
1. Ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.10.2022 р., відповідно до якої заборонено ОСОБА_1 та будь-яким іншим фізичним та юридичним особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, суборенду, тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на спірну земельну ділянку площею 0,3608 га, кадастровий номер 1223285000:01:001:8007, яка розташована на території Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 880623412232).
2. Постанови Дніпровського апеляційного суду від 23.03.2023 р., якою заборонено будь-яким фізичним та юридичним особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, суборенду, тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на спірну земельну ділянку площею 0,3608 га, кадастровий номер 1223285000:01:001:8007, яка розташована на території Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 880623412232).

Учасники справи:
-прокурор: керівник Самарівської окружної прокуратури, місцезнаходження за адресою: 51200, Дніпропетровська область, м. Самар, вул. Гетьманська, 5; 
-позивач: Дніпропетровська обласна державна адміністрація, ЄДРПОУ 00022467, місцезнаходження за адресою: 49004, м. Дніпро, проспект Поля, 1;
-позивач: Державне підприємство «Новомосковське лісове господарство», ЄДРПОУ 44768034, місцезнаходження за адресою: 51283, Дніпропетровська область, м. Самар, вул.. Черквоний Кут, 1; 
-відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; 
-третя особа: Самарівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, ЄДРПОУ 04052324, місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, м. Самар, вул. Шевченка, 7; 
-третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Судове рішення проголошене 26 травня 2026 року.

Суддя Д.І. Городецький