ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року   Справа № 902/920/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Саврій В.А. ,  суддя Романюк Ю.Г. 

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Вінницької міської ради на рішення Господарського суду Вінницької області, ухваленого 29.01.26р. суддею Матвійчуком В.В. о 12:56 у м.Вінниці, повний текст складено 05.02.26р. у справі № 902/920/25 
за позовом: Вінницької міської ради (вул. Соборна, буд. 59, м. Вінниця, 21100)
до: Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІДРОХАУС" (пров. Костя Широцького, буд. 14-Ж, м. Вінниця, 21012)
про стягнення 254 540,00 грн 

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява №01/00/011/41370 від 02.07.2025 (вх. № 975/25 від 04.07.2025) Вінницької міської ради з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІДРОХАУС" про стягнення 254 540,00 грн безпідставно збережених коштів пайової участі.
30.10.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від позивача надійшла заява № б/н від 30.10.2025 (вх. № 01-34/11761/25 від 30.10.2025) про збільшення розміру позовних вимог, у якій зазначено, що внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України на суму основного боргу нараховано 3 % річних у розмірі 22 406,49 грн та інфляційні втрати у розмірі 86 926,22 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, позивач зазначає, що відповідач порушив чинне законодавство, не сплативши пайову участь у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Вінницької міської територіальної громади. Внаслідок цього бюджет Вінницької міської ради недоотримав кошти у сумі 254 540,00 грн, які могли бути використані на реалізацію соціально-економічних програм та покращення якості життя мешканців громади.
Позивач зазначає, що Замовник будівництва без правових підстав утримав зазначені кошти, а отже зобов`язаний повернути їх на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Крім того, відповідач зобов`язаний сплатити інфляційні втрати та 3% річних від суми безпідставно утриманих коштів.
Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача: 254 540,00 грн - безпідставно утримані кошти; 86 926,22 грн - інфляційні втрати; 22 406,49 грн - 3% річних.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 29.01.2026 у справі №902/920/25 в позові відмовлено. 
Не погодившись із винесеним рішенням, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 29.01.2026 у справі №902/920/25 про відмову в задоволенні позову та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнути з Товариства з обмежено відповідальністю “ГІДРОХАУС” на користь Вінницької міської ради понесені судові витрати.
Зауважує, що згідно з даними, зазначеними в декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ВН101220725155, об`єктом будівництва є нова будівля складу з адміністративно-побутовими приміщеннями, розташована за адресою: м.Вінниця, пров.Кості Широцького, 14В. У відповідності до ДК 018-2000, зазначений об`єкт класифіковано як «Склад універсальний» код 1252.8, що свідчить про його належність до складів, а не до промислових будівель, силосів зерна чи складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції).
Отже, даний об`єкт не підпадає під дію абзаців 13, 14 пункту 2 частини 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону та підлягає сплаті пайової участі.
Враховуючи вищевикладене об`єкт, зазначений у декларації, за своїми характеристиками та згідно з офіційною класифікацією, належить до складських будівель, а не до будівель промислового призначення.
З огляду на вищевикладене, посилання суду на промислове призначення відповідного об`єкта не відповідає вимогам чинної нормативно-правової бази та є юридично необґрунтованим.
Крім того, ТОВ «ГІДРОХАУС» не надано доказів того, що склад не є окремим логістичним центром та використовується безпосередньо у виробничому циклі промислового підприємства.
Разом з тим, вказує, що правові висновки, викладені у справі № 826/6647/17 сформовані у правовідносинах, що не є тотожними та релевантними до спірних у цій справі, а тому не можуть бути автоматично застосовані до даного спору без належного аналізу подібності фактичних обставин і правового регулювання.
Також зазначає, що якщо суд, дійде висновку про правомірність застосування судової практики на яку посилається суд першої інстанції, вважає за необхідне наголосити на тому, що, відповідно до висновку Верховного Суду, складські будівлі промислових підприємств, віднесені до класів 1251 або 1252 за ДК 018-2000, є об`єктами промисловості за умови використання їх за функціональним призначенням, однак, використання саме складів за їх функціональним призначенням стороною відповідача не підтверджено належними доказами.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Вінницькій міській раді у повному обсязі. Рішення Господарського суду Вінницької області від 29.01.2026 по справі № 902/920/25 - залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).
Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Вінницької міської ради на рішення Господарського суду Вінницької області, від 29.01.26 у справі № 902/920/25 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла до наступного висновку.
01.08.2019 виконавчим комітетом Вінницької міської ради прийнято рішення № 1954, яким ТОВ "ГІДРОХАУС" надано містобудівні умови та обмеження на проектування будівлі складу з адміністративно-побутовими приміщеннями за адресою: м. Вінниця, пров. Костя Широцького, 14-В, із покладенням обов`язку до введення об`єкта в експлуатацію укласти договір про сплату пайової участі у розвитку інфраструктури міста.
Відповідно до відомостей Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, об`єкт будівництва визначено як нове будівництво будівлі складу з адміністративно-побутовими приміщеннями, розташованої за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, пров. Костя Широцького, 14-В, клас наслідків - СС1. Датою початку будівництва визначено 28.08.2019, датою завершення будівництва - 22.09.2021, строк введення об`єкта в експлуатацію - 27.07.2022.
Згідно із даними зазначеного реєстру, підставою для звільнення від сплати пайової участі є пункт 13 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" № 132-IX від 20.09.2019. Об`єкт будівництва класифіковано як будівлю складу з адміністративно-побутовими приміщеннями, тип об`єкта - будівля, код за ДКБС - 1252.8 "Склади універсальні".
07.07.2020 Департаментом економіки та інвестицій Вінницької міської ради направлено на адресу ТОВ "ГІДРОХАУС" лист за вих. № 11-00-004-33660 з вимогою звернутися до виконавчого комітету Вінницької міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо зазначеного об`єкта будівництва.
Разом з тим, як зазначає позивач, з моменту направлення вказаного листа та до моменту прийняття об`єкта в експлуатацію, що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації № ВН 101220725155 від 27.07.2022, ТОВ "ГІДРОХАУС" до виконавчого комітету Вінницької міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва не зверталося.
Рішенням від 08.09.2022 № 1869 виконавчим комітетом Вінницької міської ради присвоєно адресу: м. Вінниця, провулок Костя Широцького, 14-З - будівлі складу з адміністративно-побутовими приміщеннями літ. "А" загальною площею 1987,4 кв. м, що розташована на земельній ділянці площею 0,4152 га з кадастровим номером 0510100000:03:034:0374.
Як зазначає позивач, Державна аудиторська служба України на виконання пункту 9.7 Плану проведення заходів фінансового контролю на IV квартал 2024 року провела ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Вінницької міської ради за період з 01.01.2021 по 30.09.2024.
За результатами контрольного заходу складено акт ревізії від 26.03.2025 № 002000-24/7, яким встановлено порушення замовниками будівництва вимог пункту 3 частини другої розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 132-IX.
Зокрема, встановлено введення в експлуатацію об`єктів, будівництво яких розпочато до 01.01.2020, але які станом на зазначену дату не були введені в експлуатацію та щодо яких договори про сплату пайової участі не укладалися, а також об`єктів, будівництво яких розпочато у 2020 році.
Департаментом економіки та інвестицій Вінницької міської ради повторно направлено ТОВ "ГІДРОХАУС" лист за вих. № 11/00/004/1200 з вимогою звернутися до виконавчого комітету Вінницької міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва. Згідно із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, зазначений лист отримано відповідачем 26.02.2025.
Рішенням Вінницької міської ради від 27.12.2019 № 2083 затверджено Порядок залучення, розрахунку величини та використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури Вінницької міської територіальної громади.
Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, розмір пайової участі за вказаним об`єктом будівництва становить 254 540,00 грн.
Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІДРОХАУС", за твердженням позивача, не звернулося до органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі та не сплатило пайовий внесок, чим порушено права та законні інтереси територіальної громади міста Вінниці, Вінницька міська рада звернулася до суду з позовом про стягнення з ТОВ "ГІДРОХАУС" 254 540,00 грн безпідставно збережених коштів, а також 3 % річних у розмірі 22 406,49 грн та інфляційних втрат у розмірі 86 926,22 грн. 
Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності регламентовані Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", що спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.
До 01.01.2020 відносини щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту врегульовувалися приписами статті 40 цього Закону. Однак, із 01.01.2020 набули чинності норми Закону № 132-IX, яким статтю 40 Закону № 3038-VI виключено.
Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX визначено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту.
Згідно із підпунктом 3 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта.
Відповідно до підпункту 4 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.
За умовами частини другої статті 40 зазначеного Закону замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 3038-VI полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.
Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (частини п`ята, дев`ята статті 40 Закону № 3038-VI).
Зі змісту статті 40 Закону № 3038-VI випливає, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.
Згідно із абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" визначено наступний розмір та порядок сплати замовником будівництва пайової участі:
1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):
- для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;
- для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;
2) пайова участь не сплачується у разі будівництва:
об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;
будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення;
будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла;
індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках;
об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів;
об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури;
об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру;
об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів;
об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу);
об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків;
об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства;
об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель промислових;
об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до силосів для зерна та складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції);
3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;
4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;
5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;
6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації. 
Верховний Суд у постановах від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21 виснував, що законодавець під час внесення змін до Закону № 3038-VI (шляхом виключення статті 40 цього Закону на підставі Закону № 132-ІХ) чітко визначив підстави та порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об`єктів, будівництво яких було розпочато до внесення законодавчих змін, а саме: договори пайової участі, укладені до 01.01.2020 на підставі вимог статті 40 Закону № 3038-VI, залишались дійсними та підлягали повному виконанню і після виключення вказаної статті (абзац перший пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX). Тобто істотні умови, зокрема щодо розміру пайової участі, строку сплати пайової участі, відповідальності сторін, які відповідно до закону підлягали врегулюванню у таких договорах, залишались незмінними; якщо станом на 01.01.2020 такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені та оскільки з 01.01.2020 встановлений статтею 40 Закону № 3038-VI обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі, як і обов`язок щодо укладення відповідного договору, перестав існувати, тому законодавцем було визначено нормативне регулювання таких правовідносин прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-ІХ. Зокрема абзацом другим пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX визначено розмір та порядок пайової участі замовників будівництва.
З матеріалів справи вбачається, і учасниками справи не заперечується, що договір про сплату коштів пайової участі між Вінницькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГІДРОХАУС" не укладався.
Разом з тим, у постанові від 23.05.2024 у справі № 915/149/23 Верховний Суд виснував, що відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, при цьому таке зобов`язання повинно бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.
Набуття чинності 01.01.2020 Законом №132-IX, яким статтю 40 Закону №3038-VI виключено, також не скасовує обов`язку по сплаті пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 зазначила таке:
"…За змістом Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" та Прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01.01.2020.
Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими.
Так, при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.
Водночас, зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.
Стаття 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, що діяла до 01.01.2020) визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію.
Аналіз правової природи цих правовідносин дає підстави для висновку, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" після втрати нею чинності.
Крім того, пунктом 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 01.01.2020. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають".
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання пайової участі забудовника у розвитку інфраструктури населеного пункту та визначаючи належний спосіб захисту порушеного права, також зауважила, що:
"- з 01.01.2020 скасовано дію статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", яка передбачала обов`язкове укладення договору, тому визнання судом договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладеним та встановлення цивільних прав та обов`язків сторін договору на майбутнє на підставі нормативно-правового акта, який було скасовано, суперечитиме принципу правової визначеності та не дозволить суду захистити право сторони належним способом. Відтак якщо на час здачі новозбудованого об`єкта до експлуатації або ухвалення судового рішення було скасовано норму статті закону, яка зобов`язувала укласти договір про участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, то суд не має підстав для задоволення позову обраним позивачем способом, а саме зобов`язати укласти договір або визнати договір укладеним;
- у зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом. У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України;
- у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування".
Верховний Суд у своїх постановах (від 22.05.2025 у справі № 910/6176/24, від 20.05.2025 у справі № 915/476/24, від 19.02.2025 у справі № 903/468/24, від 17.04.2025 у справі № 911/65/24, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22 та від 15.08.2024 у справі № 914/2145/23, від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22 та від 19.02.2025 у справі № 903/468/24, тощо) неодноразово зазначав про те, що передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для:
1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені;
2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.
Відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог підпункту 3 абзацу 2 пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості.
Як убачається із матеріалів справи, 01.08.2019 виконавчим комітетом Вінницької міської ради прийнято рішення № 1954, яким ТОВ "ГІДРОХАУС" надано містобудівні умови та обмеження на проектування будівлі складу з адміністративно-побутовими приміщеннями за адресою: м. Вінниця, пров. Костя Широцького, 14-В.
Згідно із Реєстром будівельної діяльності, об`єкт класифіковано як будівлю складу з адміністративно-побутовими приміщеннями, код ДКБС - 1252.8 "Склади універсальні", клас наслідків - СС1, строки будівництва - 28.08.2019-22.09.2021, введення в експлуатацію - 27.07.2022. 
Реєстр також містить відомості про земельну ділянку, на якій розташований об`єкт: кадастровий номер 0510100000:03:034:0374, площа - 0,4152 га, цільове призначення - 11.02 "Для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості".
08.09.2022 рішенням № 1869 присвоєно адресу: м. Вінниця, провулок Костя Широцького, 14-З будівлі складу літ. "А", площею 1987,4 кв. м, розташованої на зазначеній земельній ділянці.
За наведеного, доводи відповідача щодо неправильного зазначення адреси об`єкта не спростовують встановлених обставин щодо його місця розташування, правового статусу та введення в експлуатацію, що підтверджується даними Реєстру будівельної діяльності та рішеннями органу місцевого самоврядування.
Крім того, слід врахувати, що відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 об`єкт належить до групи 125 "Будівлі промислові та склади", класу 1252 "Резервуари, силоси та склади", зокрема, до підкласу 1252.8 "Склади універсальні".
При цьому Верховний Суд у постанові від 11.11.2020 у справі №826/6647/17 дійшов висновку, що складські будівлі промислових підприємств, віднесені до класів 1251 або 1252 за ДК 018-2000, є об`єктами промисловості за умови використання їх за функціональним призначенням.
Визначення належності об`єкта нерухомості до відповідного класу здійснюється з урахуванням правовстановлюючих документів, класифікаційних ознак та фактичного функціонального призначення будівлі згідно із ДК 018-2000.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у своїй постанові від 26 березня 2020 року по справі №560/4000/18 вказав, що "до будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", що включає підкласи: 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".
Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) "Резервуари, силоси та склади" належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.
Водночас, відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 №530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.
Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг.
Отже будівлі, які використовуються промисловим підприємством для забезпечення виробничої діяльності, є будівлями промисловості, в тому числі й ті, які передбачені для розміщення устаткування, задіяного у виробничому процесі..."
Колегія суддів зазначає, що промисловість в розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.
Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство, це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.
Згідно частиною 2 статті 191 Цивільного кодексу України, до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торгову марку або інші позначення та права, якщо протилежне не встановлено договором або законом.
Отже, поняття "будівлі промисловості" неможливо вважати лише промисловими та складськими будівлями, тобто тими, що використовуються для виробництва та зберігання продукції, зберігання матеріалів. Будівлі, які не задіяні безпосередньо для виготовлення продукції, використовуються промисловим підприємством для розміщення персоналу та обладнання, необхідного для адміністративного, побутового (опалення, водопостачання тощо), транспортного забезпечення, інших функцій, а тому також відносяться до будівель промисловості.
Таким чином, будівлі (як виробничі, так і адміністративні та допоміжні), що входять до складу цілісного майнового комплексу промислового підприємства та використовуються для забезпечення його діяльності, необхідно відносити до будівель промисловості.
Колегія суддів зауважує, що земельна ділянка з кадастровим номером 0510100000:03:034:0374, на якій розташований спірний об`єкт, має цільове призначення 11.02, що передбачає розміщення та експлуатацію будівель і споруд промислових підприємств.
Також суд бере до уваги відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до яких основним видом діяльності ТОВ "ГІДРОХАУС" є ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення (КВЕД 33.12), а також механічне оброблення металевих виробів (КВЕД 25.62) та виробництво інших готових металевих виробів (КВЕД 25.99).
З урахуванням встановленого функціонального призначення спірного об`єкта, його класифікації як будівлі промислового призначення та здійснення відповідачем господарської діяльності у сфері промисловості, суд апеляційної інстанції погоджується із місцевим господарським судом, що під час будівництва зазначеного об`єкта відповідач не був зобов`язаний сплачувати пайову участь (пайовий внесок), оскільки такий обов`язок законом не передбачений для об`єктів промислового призначення.
Разом з тим, відповідно до пункту 13 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" № 132-IX від 20.09.2019 пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не сплачується, що також виключає обов`язок відповідача зі сплати пайового внеску за даним об`єктом будівництва.
Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність у відповідача обов`язку зі сплати пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту під час будівництва спірного об`єкта, а відтак про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 254 540,00 грн безпідставно утриманих коштів, 86 926,22 грн інфляційних втрат та 22 406,49 грн трьох відсотків річних.
За наведеного колегія суддів погоджується із місцевим господарським судом про відмову в задоволенні позову.
Щодо клопотання № 230/2025 від 04.11.2025 (вх. № 01-34/11905/25 від 04.11.2025) про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, судова колегія зазначає таке.
Згідно із ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом наведеної норми позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд зобов`язаний встановити наявність порушення суб`єктивного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду. У разі відсутності такого порушення суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Лише у випадку встановлення порушеного права та спливу позовної давності за наявності відповідної заяви іншої сторони суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску.
Оскільки у даній справі було встановлено недоведеність позовних вимог та відсутність порушення прав позивача, у задоволенні позову відмовлено з підстав його необґрунтованості, у зв`язку з чим правила про позовну давність до спірних правовідносин не підлягають застосуванню.
Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.
Отже, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області від 29.01.26 у справі №902/920/25 прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.
Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Вінницької міської ради на рішення Господарського суду Вінницької області від 29.01.26 у справі № 902/920/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 29.01.26 у справі № 902/920/25 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.
4. Справу №902/920/25 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "28" травня 2026 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В. 

Суддя   Саврій В.А. 

Суддя   Романюк Ю.Г.