ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2026 року м.Дніпро Справа № 904/4049/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)
суддів:  Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:
від позивача: Кемінь В.В.
від відповідача: Смірнов А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  
Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансторг Дніпро" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2025р. (суддя Крижний О.М., м. Дніпро, повний текст рішення складено 23.09.2025р.) у справі 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансторг Дніпро", м. Дніпро
про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансторг Дніпро" заборгованість за поставлений природний газ у розмірі 612459,16 грн, 3% річних у розмірі 6040,69 грн, пеню в розмірі 61279,48 грн та інфляційні втрати в розмірі 21676,38 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу постачальником "останньої надії" в частині своєчасної сплати за спожитий природний газ. 

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2025р. позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансторг Дніпро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" основний борг у розмірі 612 459,16 грн., пеню, в розмірі 55 151,53 грн., 3% річних, в розмірі 6040,69 грн., інфляційні втрати, в розмірі 21 676,38 грн. та судовий збір у розмірі 8417,47 грн.. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, через систему "Електронний суд", Товариство з обмеженою відповідальністю "Будтрансторг Дніпро" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2025р. змінити, задовольнити заяву відповідача про відстрочення виконання рішення у даній справі на 6 місяців, зменшити розмір пені до 551,52 грн.. 

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник зауважує, що апелянт не є фактичним споживачем газу, а є підприємством приватної форми власності з основним напрямком діяльності - постачання пари, гарячої води, який не впливає ні на цінову політику в сфері надання послуг з постачання теплової енергії, ні на стан розрахунків споживачів за надані послуги. На своєчасність розрахунків за укладеним договором поставки природного газу вплинули обставини, що не залежали від Відповідача: зниження платіжної дисципліни споживачів в умовах дії воєнного стану в Україні, обмеження можливості в повній мірі здійснювати претензійно-позовну роботу, встановлення на законодавчому рівні обмеження щодо порядку, строку та процесу розподілу отриманих за теплову енергію коштів, наявність першочергових зобов`язань з виплати заробітної плати працівникам, сплати до загальнодержавного та місцевого бюджетів податків, зборів та обов`язкових платежів, наявність значної кредиторської заборгованості перед власними контрагентами, наявність витрат на утримання мереж теплопостачання. Крім того, одномоментне стягнення суми боргу може призвести до тяжких наслідків для підприємства, що у свою чергу може призвести до зриву опалювального сезону 2025-2026 років і виникнення соціальної напруги у м. Синельникове. 
Скаржник просить врахувати, що Відповідачем в рамках даної справи сплачено заборгованість за поставку природного газу до дати звернення Позивача до суду, під час судового розгляду у цій справі Відповідачем перераховано позивачу оплату за поставлений природний газ і ця обставина свідчить, що відповідачем виконуються зобов`язання з оплати за отриманий газ. Відстрочка виконання рішення на 6 місяців не є надмірною та такою, що може призвести до невиправданих затримок. Підставами для зменшення розміру пені до 1 % зазначає складний фінансовий стан Відповідача. 

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи. 

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.
Зокрема, Товариство звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що Відповідачем додаються платіжні інструкції до апеляційної скарги, з яких вбачається, що у призначенні платежу вказано: «оплата за природній газ згідно Договору ПОН, рах. №6468 від 10.02.2025». Тобто, у призначенню платежу платіжних інструкцій чітко вказано, що оплати Відповідачем здійснювалися на виконання рахунку №6468 від 10.02.2025, тобто за газ, який постачався у січні 2025 року (з 02.01.2025 по 24.01.2025) по іншому Типовому договору, який укладений у новому календарному 2025 році (копія рахунку №6468 від 10.02.2025 на оплату додана до матеріалів справи у суд першої інтенції). Отже, додані платіжні інструкції не стосуються предмету доказування та не вказують, що оплата відбувала за поставлений газ за Типовим договором у спірний період листопад -грудень 2024 року. Платіжну інструкцію від 30.01.2025 №71 у сумі 37300 грн з призначенням платежу "оплата за природній газ згідно з договору ПОН, рах. №2075 від 10.01.2025", враховано позивачем при поданні позовної заяви. 
Щодо спростування доводів Відповідача про зменшення розмір пені до 1 %, враховуючи складний фінансовий стан Відповідача, Позивач зауважує, обов`язок Відповідача зі сплати вказаної пені підлягає виконанню в силу вимог статей 204 , 612 , 629 ЦК України. Відповідач не продемонстрував бажання оплачувати кошти за поставлений газ, хоча опалюваний сезон закінчився і незабаром почнеться новий опалюваний сезон, а наведенні обставини у апеляційній скарзі не є винятковою обставиною, що підтверджена доказами, для зменшення розміру неустойки на 99%, адже це фактично нівелює суть самої санкції та створює умови для уникнення відповідальності.
Крім того, апеляційна скарга не містить аргументів, які б спростували доводи суду першої інстанції про те, що наведені відповідачем обставини не підтверджують неможливість виконання рішення суду у даній справі, а лише відображають поточну діяльність відповідача, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кощеєв І.М. (доповідач), судді – Чус О.В., Дармін М.О..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.10.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/4049/25. 
Матеріали справи № 904/4049/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.10.2025р. відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансторг Дніпро" про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансторг Дніпро" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2025р. у справі № 904/4049/25 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 12 626,20 грн.. 
Від Скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.10.2025 р відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 18.02.2026р. о 15:00 год.
Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" надійшла заява про його участь в судовому засіданні 18.02.2026р. та в усіх наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2025р. судове засідання у справі № 904/4049/25 призначене на 18.02.2026р. о 15:00 год. та в усіх наступних судових засіданнях вирішено провести з представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання №511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС. 
17.02.2026р. в систему "Діловодство спеціалізованого суду" внесено інформаційну довідку, розгляд справи, призначеної на 18.02.2026 р., не відбувся.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2026р., у зв`язку із усуненням обставин, пов`язаних з неможливістю проведення судового засідання 18.02.2026р., колегія суддів визначила іншу дату проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги – 03.06.2026р.. 
У судовому засіданні 03.06.2026 р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" №329-VIII від 09.04.2015 постачальник останньої надії це визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.
За результатами конкурсу та на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №917-р від 22.07.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу строком на три роки як переможця конкурсу.
Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №793-р від 12.09.2023 на підставі абзацу четвертого частини першої статті 15 Закону України "Про ринок природного газу" Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" визначено постачальником останньої надії без проведення конкурсу на період воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Пунктом 1 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2493 від 30.09.2015 (зареєстровано Мін`юст України, 06.11.2015 за №1378/27823) (далі Кодекс ГТС) визначено, що постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2496 (далі - Правила постачання природного газу), та за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді. Постачальник, крім постачальника "останньої надії", не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника в розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.
Відповідно до пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником "останньої надії" та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем. Реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальником "останньої надії" здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання, визначений Законом України Про ринок природного газу та Правилами постачання природного газу.
Реєстрація споживача, що не є побутовим (крім споживача, що здійснює виробництво теплової енергії, та оператора газорозподільної системи), здійснюється автоматично в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи за умови відсутності на інформаційній платформі інформації про відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта у випадку, якщо діючому постачальнику було зупинено дію чи анульовано ліцензію на постачання природного газу.
Дата початку постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії" визначається в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" на інформаційній платформі.
Інформаційна платформа щоденно до 06:00 UTC (08:00 за київським часом) години для зимового періоду та 05:00 UTC (08:00 за київським часом) години для літнього періоду газової доби надсилає операторам газорозподільних систем, оператору газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та постачальнику "останньої надії" перелік ЕІС-кодів споживачів, які були у попередній газовій добі зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії".
Оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику "останньої надії" через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії", за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача; назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача.
Відповідно до матеріалів справи споживачем з ЕІС-кодом 56XQ0001730К200К є Товариство з обмеженою відповідальністю "Будтрансторг Дніпро".
На інформаційній платформі споживач з ЕІС-кодом 56XQ0001730K200K (відповідач) був закріплений за постачальником "останньої надії" Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (ЕІС-код 56Х930000008780В) у період з 13.11.2024 по 31.12.2024.
Обсяг природного газу, використаний відповідачем у вказаний період та внесений в алокацію позивача як постачальника "останньої надії" Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (ЕІС-код 56Х930000008780В), становить: 
- з 13.11.2024 по 30.11.2024 – 8,17247 тис. куб. м.
- з 01.12.2024 по 31.12.2024 – 19,82230 тис. куб. м.
Факт включення відповідача до реєстру споживачів позивача як постачальника "останньої надії" та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля позивача як постачальника "останньої надії" з наведених вище підстав підтверджується листом оператора ГТС від 03.06.2025 № ТОВВИХ-25-8791 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XQ0001730K200K, а також довідкою форми 10, видною Товариством з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України".
Згідно з пунктом 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 (зареєстровано Мін`юст України, 06.11.2015 за №1382/27827), постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженому постановою НКРЕКП №2501 від 30.09.2015, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.
Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника "останньої надії" та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.
Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" не потребує двостороннього підписання.
Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.
Постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2501 від 30.09.2015 (зареєстровано Мін`юст України, 06.11.2015 за №1387/27832) затверджений Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії".
З огляду на матеріали справи протягом спірного періоду між сторонами діяв типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії", укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будтрансторг Дніпро" (споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (постачальник "останньої надії").
Згідно з п. 1.3 договору цей договір є договором приєднання.
При укладенні цього договору зі споживачем ураховуються вимоги статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та укладення відбувається шляхом публічної оферти постачальника та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.
Цей договір вважається укладеним зі споживачем з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.
Відповідно до п. 2.1 договору постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.
Пунктами 3.1, 3.3 договору визначено, що постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи.
Період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору.
Пунктами 4.1-4.4 договору передбачено, що постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті.
Об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.
Постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).
Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.
Згідно з пунктами 11.1, 11.3 договору цей договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником.
Розірвання (припинення дії) цього договору не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику "останньої надії" за цим договором.
Протягом строку дії договору споживач має право укласти договір постачання природного газу з іншим постачальником. У такому випадку цей договір достроково припиняється по завершенню газової доби, що передує газовій добі початку постачання новим постачальником (згідно з даними інформаційної платформи Оператора ГТС).
Ціна природного газу, що постачається постачальником "останньої надії" щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою КМУ від 30.09.2015 року №809 в редакції постанови КМУ №1102.
З урахуванням оприлюднених показників вартості природного газу позивач визначив вартість поставленого природного газу за період листопад-грудень 2024 року та направив на адресу відповідача акти приймання-передачі природного газу №20043 від 30.11.2024 на суму 275128,31 грн, №22355 від 31.12.2024 на суму 649759,16 грн, а також рахунки на оплату поставленого природного газу №37832 від 11.12.2024 на суму275128,31 грн та №2075 від 10.01.2025 на суму 649759,16 грн.
Позивач зазначає, що відповідач лише частково сплатив за поставлений за вказаним договором газ у розмірі 312428,31 грн, відтак у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 612459,16 грн, що і стало причиною виникнення спору. 
Крім основного боргу, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в розмірі 61279,48 грн, 3% річних у розмірі 6040,69 грн та інфляційні втрати у розмірі 21676,38 грн. 
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що надані Позивачем докази в частині наявності заборгованості Відповідача перед Позивачем за договором постачання природного газу постачальником "останньої надії" є більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення з Відповідача основного боргу в розмірі 612459,16 грн підлягають задоволенню.
Перевіркою правильності розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, Господарським судом помилок не виявлено, тому вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволено.
Взявши до уваги значний загальний розмір нарахувань (пеня, 3% річних та інфляційні втрати) та майновий стан відповідача, суд визнав дані обставини винятковими, що дають підстави для зменшення неустойки на 10%, в результаті розмір пені що підлягає стягненню становить 55151,53 грн. 
Суд зазначив про неможливість більшого зменшення розміру неустойки. Порушення строків оплати має місце. Відповідач не довів допустимими доказами наявності обставин, які б суттєво перешкоджали виконати зобов`язання у визначений договором строк. За таких обставин подальше зменшення штрафних санкцій зможе привести до втрати неустойкою своїх функцій, що є недопустимим. Суд врахував, що спір у даній справі виник саме з вини Відповідача у зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідних платежів за договором. Учасники договору знаходяться в рівних економічних умовах. 
Вирішуючи питання про відстрочення виконання рішення суду, Господарський суд зазначив, що наведені Відповідачем обставини не є підставою для надання відстрочки виконання рішення суду. Однак, Відповідач не позбавлений права звернутись до суду із заявлю про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення в порядку статті 331 Господарського процесуального кодексу України.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Предметом апеляційного оскарження у даному випадку є рішення суду у частині відмови у відстроченні виконання рішення суду на шість місяців та зменшення розміру пені на 99% , тобто до 551,52 грн., тому відповідно до приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише у цій частині.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За нормою ч. 1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Крім того, згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як зазначалося вище, у Відповідача перед Позивачем утворилась заборгованість у сумі 612459,16 грн (основний борг) за отриманий природний газ, наявність якої Відповідач не заперечує.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до п. 4.5 договору, у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Позивач нарахував та заявив до стягнення пеню, в загальному розмірі 61279,48грн., за загальний період з 01.02.2025р. по 31.05.2025р..
Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого Позивачем, та встановлено, що під час його проведення останнім було вірно визначено суми заборгованості та періоди прострочення, арифметично розрахунок проведено також вірно.
Розглянувши клопотання Відповідача, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, з урахуванням значного загального розміру нарахувань (пеня, 3% річних та інфляційні втрати) та майнового стану Відповідача, суд визнав дані обставини винятковими та дійшов висновку про можливість зменшення неустойки на 10% до 55151,53 грн. 
Заперечення саме щодо розрахунків Позивачем сум пені Відповідачем не надані.
Згідно з положеннями ст.551 ЦК України, суд має право зменшити штрафні санкції або неустойку, якщо їх розмір значно перевищує збитки кредитора. Таке зменшення санкцій має ґрунтуватися на різних факторах, зокрема на виконанні зобов`язання боржником, майновому стані сторін та наявності інших істотних обставин. Водночас неустойка має подвійну правову природу - це і спосіб забезпечення виконання зобов`язання, і міра відповідальності за його порушення, покликана захистити інтереси кредитора і стимулювати боржника до належного виконання.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України).
Згідно з принципами цивільного права (ст.509 ЦК України), зобов`язання повинні ґрунтуватися на добросовісності, розумності та справедливості. Якщо неустойка є надмірною і призводить до несправедливого тягаря для боржника, суд може її зменшити, щоб уникнути зловживання правом. Цей підхід підтверджений судовою практикою, зокрема постановою Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19, що підкреслює важливість справедливості в цивільних відносинах.
При цьому у чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.
Разом з тим, зменшення заявлених штрафних санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України, те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.
Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань і вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
Таким чином, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні; інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання; негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Під винятковістю слід розуміти такі обставини, які дозволяють суду при обов`язковому застосуванні штрафних санкцій, передбачених договором або законом, їх зменшити, а не в будь-якому випадку, в разі подання стороною у справі клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.
Крім того, штрафні санкції за своєю природою є засобами стимулювання боржника належним чином виконати свій обов`язок, а не покласти на нього додатковий, тому слід розуміти, що передбачені законом санкції будуть застосовані у разі порушення зобов`язань, а їх зменшення скоріше є виключенням.
Щодо досліджуваної справи, то Відповідач обґрунтовує клопотання про зменшення пені скрутним матеріальним становищем і просить зменшити розмір пені на 99%.
Проте, колегія суддів зазначає, що зменшення розміру пені на 99% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Доводи Відповідача про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення суми неустойки у більшому розмірі колегією суддів відхиляються, оскільки визначення судом розміру, на який має бути зменшено заявлену до стягнення суму штрафних санкцій в кожному випадку вирішується з урахуванням конкретних встановлених обставин справи, правових підстав та наявних у матеріалах справи доказів за власним переконанням суду. 
При вирішенні питання про зменшення пені суд першої інстанції взяв до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19). 
У справі, що розглядається, нараховані штрафні санкції у вигляді пені не є надмірно великими в порівнянні із заборгованістю за Договором за поставленого природного газу а стягнення пені у такому розмірі, визначеному у рішенні суду, не набуде карального характеру для Відповідача та не створить для нього надмірного фінансового навантаження.
Щодо відстрочення виконання рішення колегія суддів зазначає таке.
Згідно зі ст.238 ГПК України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується, зокрема, про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.
Статтею 331 ГПК України передбачено порядок вирішення питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, зміна способу та порядку виконання судового рішення.
Так, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця ( у випадках, встановлених законом ), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Положеннями ч. 3 ст. 331 ГПК України передбачено, зокрема, що підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини Відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. ч. 4, 5 ст. 331 ГПК України).
Вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.
При цьому згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст.331 ГПК України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення, який не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.
Проте, як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.03.2018 р. у справі №910/8153/17, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини Відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо. Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. При цьому положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 такого кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного, суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах.
Одночасно, необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави ( п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012 ); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом ( п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 р. № 11-рп/2012 ); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін ( див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997 р., п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II ); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права ( див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V ).
З огляду на те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції ( рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 р. ), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.
Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.
Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Бурдов проти Росії", у справі "Ясюнієне проти Литви").
Складне фінансове становище Відповідача, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання відстрочення виконання судового рішення; при цьому, відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника ( постанова Верховного Суду від 15.03.2018 р. у справі №910/8153/17).
Наведені Відповідачем обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду у даній справі, а лише відображають поточну підприємницьку діяльність заявника, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення, а обставини, на які посилається підприємство у заяві, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим.
При цьому, фінансове становище Відповідача є результатом його власної підприємницької діяльності, у ході якої Відповідач мав планувати свої видатки на погашення заборгованості, оскільки було обізнане про строк настання її погашення.
Також, при вирішенні питання про надання відстрочки необхідно врахувати, що спір у даній справі виник саме з вини Відповідача у зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідних платежів.
При наданні відстрочення виконання рішення строком на 6 місяців, фактична затримка розрахунку Відповідача перед Позивачем збільшиться. Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" не матиме можливості користуватися своїми грошовими коштами без отримання будь-якої компенсації, оскільки невиконання грошового зобов`язання за наявності судового рішення про задоволення вимог Позивача з відстроченням не призводить до наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України за період такого розстрочення та останній понесе збитки від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в економіці країни, про що , у тому числі, було зазначено в оскаржуваному рішенні.
У цьому зв`язку доводи Апелянта не мають під собою підґрунтя.
Таким чином, з урахуванням положень наведених вище норм та зазначених обставин справи, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відстрочки виконання рішення.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Будтрансторг Дніпро" і ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та ризики настання несприятливих наслідків у результаті тих чи інших дій, які суб`єкт господарювання повинен розраховувати самостійно та приймати рішення про вчинення / невчинення таких дій. 
З огляду на викладене, доводи скарги не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Підсумовуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що у сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги .

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансторг Дніпро" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2025 р. у справі № 904/4049/25 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України. 

Повний текст постанови складено 08.06.2026р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус