ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

08 травня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/2326/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2026 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернувся Фізична особа – підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 51, код ЄДРПОУ 39816845), яким просить суд: « 1. Визнати протиправною та скасувати постанову Управління державного нагляду (контролю) у Закарпатській області серії ОПШ № 018821 від 17.03.2026 року, винесену на підставі акту № EAP 010849, щодо притягнення ФОП ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. 2. Закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. 3. Стягнути з відповідача судові витрати».
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року даний позов було залишено без руху.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2026 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній адміністративній справі.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 травня 2026 року у задоволенні клопотання представника Державної служби України з безпеки на транспорті про залишення позовної заяви без руху було відмовлено.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області до нього застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена статті 60 частини 1 абзацом 3 цього Закону. Позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, вважає, що її винесено незаконно, а тому така підлягає скасуванню. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що посилання в оскаржуваній постанові посилання лише на акт перевірки вказує на відсутність будь-яких інших доказів, що підтверджували б вчинення позивачем правопорушення. Сам по собі акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом не може бути беззаперечним та єдиним доказом вини особи в тому чи іншому діянні. Вказане є беззаперечною підставою для скасування постанови. Крім цього, позивач вказав, що водій керував транспортним засобом без вантажу, тобто перевезення вантажу не здійснювалося. 
Ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в даній адміністративній справі було надіслано відповідачу з використанням системи ЄСІТС та доставлено в його електронний кабінет 17 квітня 2026 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 18 (на звороті)).
Відповідачем відзив на позов у встановлений судом строк не подано, про причини неподання суд не повідомлено, про продовження процесуальних строків для подання такого не клопотав.
Відтак, судом вжито достатніх необхідних законодавчо встановлених заходів щодо належного повідомлення відповідача про відкриття провадження та про можливість подання відповідачем відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали суду. Разом з тим, відповідачем відзиву на позовну заяву чи клопотань до суду не подано.
Статтею 159 частиною 4 КАС України визначено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Згідно зі статтею 262 частиною 5 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до статті 4 частини 1 пункту 10 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що 03 лютого 2026 року Управлінням державного нагляду (контролю) у Закарпатській області було здійснено перевірку транспортного засобу Mersedes-Benz д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
В результаті перевірки був складений акт від 03 лютого 2026 року № ЕАР 010849, яким встановлено, що вищевказаним автотранспортним засобом керував водій ОСОБА_2 , а також вказано порушення вимог «Внутрішні», у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 частиною 1 абзацом 3 Закону України «Про автомобільний транспорт». У акті зазначений перевізник ФОП ОСОБА_1 (а.с. 5). 
Актом зафіксовано порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 частиною 1 абзацом 3 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону.
На підставі вказаного акт перевірки було винесено постанову від 17 березня 2026 року № ОПШ 018821 про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000 гривень, за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена статтею 60 частиною 1 абзацом 3 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с. 4).
Вважаючи вказану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.
Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.
Приписами статті 1 та частини 1 статті 2 Конституції України встановлено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою, суверенітет якої поширюється на всю її територію. Відповідно до статті 3 частини 2 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; зокрема, закони приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (стаття 8, частина 2 статті 19 Конституції України).
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» за №2344-ІІІ (далі по тексту також й – Закон України №2344-ІІІ), статтею 2 якого передбачено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Відповідно до статті 18 Закону України №2344-ІІІ, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Згідно з пунктом 1 абзацу 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" від 10 вересня 2014 №442 (далі по тексту - Постанова №442) Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті була реорганізована шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, та утворено Державну службу України з безпеки на транспорті.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 №103 (далі по тексту - Постанова №103) затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі по тексту – Положення), відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Пунктом 5 підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 вказаного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.
Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Відповідно до статті 6 частини 4 Закону України №2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Статтею 6 Закону України №2344-ІІІ передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) з дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 №1567 (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, далі по тексту - Порядок №1567).
Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.
Пунктом 13 Порядку №1567 передбачено, що графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.
За приписами пункту 14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Згідно з пунктом 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
В ході розгляду справи з наявних у матеріалах справи копій документів судом встановлено, що посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті перевірено транспортний засіб Mersedes-Benz реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належать позивачу, за кермом перебував водій ОСОБА_2 , щодо дотримання вимог Закону України № 2344-ІІІ.
За результатами вказаної перевірки складено Акт № ЕАР 010849 про проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому зафіксовано порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме виявлено порушення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена статті 60 частини 1 абзацом 3 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Разом з тим, ані акт перевірки, ані постанова не містять конкретного опису правопорушення.
Відповідно дог статті 60 частини 1 абзацу 3 Закону України "Про автомобільний транспорт", з а порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 39 частини 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Зазначена стаття містить перелік необхідний документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, зокрема: для регулярних пасажирських перевезень (для водія автобуса, для пасажира); для регулярних спеціальних пасажирських перевезень (для водія автобуса); для нерегулярних пасажирських перевезень (для автомобільного перевізника, для водія автобуса); для юридичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі (для автомобільного перевізника, для водія таксі); для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі (для автомобільного перевізника, для водія таксі); для юридичної особи, що здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення (для автомобільного перевізника, для водія легкового); для автомобільного самозайнятого перевізника; для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення (для автомобільного перевізника, для водія легкового автомобіля ); для перевезення пасажирів автобусами для власних потреб (для автомобільного перевізника, для водія); для водія юридичної особи на перевезення пасажирів легковими автомобілями для власних потреб; для фізичної особи на перевезення пасажирів легковими автомобілями для власних потреб.
Відповідно до статті 48 частини 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Зазначена стаття містить перелік необхідний документів та вимоги до них, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, зокрема: для здійснення внутрішніх перевезень вантажів (для автомобільного перевізника, для водія). 
Суд констатує, що контролюючий орган не надав належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження того, що під час проведення рейдової перевірки 03 лютого 2026 року позивач порушив статті 39 та 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" щодо документів, на підставі яких виконуються пасажирські чи вантажні перевезення.
Відповідно до статті 9 частини 1 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Статтею 77 частиною 2 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході судового розгляду справи відповідачем належними та допустимими доказами не доведено правомірності та обґрунтованості висновків, що вказані в акті перевірки від 03 лютого 2026 року № ЕАР010849, адже в ньому фактично не зазначено, які саме норми порушені позивачем, які саме документи відсутні, відсутні фактичні дані, що підтверджують склад правопорушення. А тому на переконання суду відповідач не мав правових підстав для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000 грн відповідно до статті 60 частини 1 абзацу 3 Закону України " Про автомобільний транспорт".
З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПШ 018821 від 17 березня 2026 року прийнята всупереч вимогам Закону України «Про автомобільний транспорт» та без урахування обставин, які мали значення для її прийняття, а тому підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у вказаній частині.
В частині позовних вимог щодо закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки сама постанова про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в цій справі є предметом розгляду, то належним способом захисту прав позивача буде визнання її протиправною та скасування. 
Враховуючи викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд, – 

УХВАЛИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 51, код ЄДРПОУ 39816845) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити частково. 
Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) в Закарпатській області Державної служби України контролю з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 17 березня 2026 року №ОПШ 018821.
У задоволенні позову у частині інших позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	С.Є. Гаврилко