Справа № 149/676/26
Провадження №2/149/735/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України
27.04.2026 р. м. Хмільник
Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Гончарук-Аліфанової О. Ю.,
при секретарі Зоріній О. Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів,
ВСТАНОВИВ:
25 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів.
Позов мотивований тим, що сторони мають двох доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 05 вересня 2024 року з відповідача на користь позивача було стягнено аліменти на утримання доньок в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 червня 2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивач вказує, що аліменти за вказаним рішенням суду не сплачувались відповідачем взагалі, а тому, станом на січень 2026 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 81 615,63 грн. Враховуючи викладене позивач просила стягнути із відповідача на свою користь заборгованість по аліментам в розмірі 81 615,63 грн та неустойку в розмірі 81 615,63 грн.
Ухвалою суду від 06 березня 2026 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до судового розгляду по суті.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити, щодо заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач заяв, клопотань відзиву не надав, про причини неявки суд не повідомив.
За одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що сторони двох мають спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 05 вересня 2024 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 червня 2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Вказане судове рішення перебуває на примусовому виконанні у Хмільницькому відділі державної виконавчої служби у Хмільницькому району Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.
Сімейним кодексом України (далі -СК України) визначено право та способи захисту у спорах про стягнення аліментів, а також у спорах про стягнення заборгованості з аліментів.
За змістом статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Отже є два способи виконання обов`язку батьків, які проживають окремо, в утриманні дитини : за домовленістю (добровільно), або за рішенням суду.
Відповідно до частин першої, третьої статті 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.
За правилами частини першої статті 187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.
Вказані норми матеріального права визначають порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні, за заявою платника, поданою відповідно до статті 187 СК України, і саме в цьому випадку закон передбачає право на звернення до суду та стягнення заборгованості за аліментами.
Стягнення ж заборгованості за аліментами, які вже стягуються на підставі судового рішення, закон не передбачає. Суд, при наявності спору може лише визначити розмір такої заборгованості, яка має бути стягнена в межах виконавчого провадження, при виконанні рішення суду про стягнення аліментів, і ухвалення окремого (додаткового) рішення суду про стягнення цієї заборгованості не потребує.
Позивач у даній справі просить стягнути заборгованість за аліментами у розмірі 81 615,63 грн, стягнення якої не може бути самостійним предметом позову, оскільки підлягає стягненню державним виконавцем у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» на виконання рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 вересня 2024 року про стягнення аліментів. Про наявність спору щодо визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів позивач не зазначає.
Наведене ґрунтується на висновках, викладених у постанові Верховного Суду 10 квітня 2024 року №761/43598/21.
Ураховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів.
Щодо вимог про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного.
Статтею 71 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.
Згідно з ч. 3 ст. 71 цього Закону розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України.
Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" (ч. 4 ст. 71 цього Закону).
У ч. 8 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного 03 лютого 2026 року державним виконавцем Хмільницького відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Бобік В. В., заборгованість ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 76399398 зі сплати аліментів становить 81 615,63 грн.
Матеріали справи не містять доказів того, що позивач та відповідач у встановленому законом порядку зверталися до суду із скаргою на дії державного виконавця щодо складених розрахунків заборгованості по аліментах.
Отже, відповідач не сплачував аліменти на утримання дітей у повному обсязі, за спірний період. При цьому, відповідач не звертався до суду з позовом про зміну розміру аліментів, не ставив питання про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.
За таких обставин, зазначений розмір боргу за спірний період по аліментам відповідачем позивачеві не був сплачений. У матеріалах справи відсутні докази, які б засвідчували існування спору між стягувачем та боржником ОСОБА_2 з приводу розміру заборгованості відповідача за аліментами.
Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (такий механізм нарахування пені наведений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, від 03 квітня 2019 року № 333/6020/16-ц та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19.
Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Суд, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.
Така ж правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21.
Позивачем у поданому розрахунку вказано, що пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дітей за період з 11 червня 2024 року по 01 лютого 2026 року, яка підлягає стягненню, складає 263 903,23 грн, та у відповідності до положень ч. 1 ст. 196 СК України, позивач просила стягнути 81 615,63 грн, що не перевищує розмір заборгованості по аліментам.
Таким чином, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, суд доходить переконання про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 пені по заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 81 615,63 грн.
Підстав для зменшення вказаного розміру неустойки в порядку ч. 2 ст. 196 СК України судом не встановлено, оскільки відповідач доказів свого незадовільного матеріального стану, стану здоров`я чи сімейного стану не надав.
За наведених обставин, позов підлягає частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись статтями 2-5, 12-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 81 615 (вісімдесят одна тисяча шістсот п`ятнадцять) гривень 63 (шістдесят три) копійки.
У решті заявлених позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави (ГУК у Він.обл./м.Хмільник/22030101 Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37979858 Банк отримувача Казначейство України(ел. адм. подат.) Рахунок отримувача UA798999980313121206000002858 Код класифікації доходів бюджету 22030101 ) судові витрати в розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 (двадцять) копійок.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: