Справа № 161/26371/25 	Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М. 	
Провадження № 22-ц/802/669/26  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «Таскомбанк» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2026 року

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року Акціонерне товариство (далі – АТ) «Таскомбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 14 листопада 2023 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 було підписано заяву № 002/23108877-SР про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських та фінансових послуг в межах проекту «Sportbank».
Позивач зазначав, що ОСОБА_1 з 14 листопада 2023 року є власником поточного рахунку у гривні № НОМЕР_1 , який відкритий до заяви № 002/23108877-SР з номером кредитного договору №002/23108877-SР. Згідно з умовами кредитного договору позичальнику було встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту (що складає 100 000 грн), а саме надані кредитні кошти у розмірі 10 000 грн, процентна ставка за встановленим кредитом - 0,22%, строк кредитування – 12 місяців з автоматичною пролонгацією.
Також, 17 лютого 2023 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 було підписано заяву-договір на укладання договору про комплексне банківське обслуговування. Заяву-договір на укладання договору про комплексне банківське обслуговування слід розуміти як кредитний договір №002/19041547-СК_SB від 17 лютого 2023 року. 
ОСОБА_1 з 17 лютого 2023 року є власником поточного рахунку у гривні № НОМЕР_2 , який відкритий до заяви-договору на укладання договору про комплексне банківське обслуговування з номером кредитного договору № 002/19041547-СК_SB. Згідно з умовами кредитного договору позичальнику було встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту (що складає 200 000 грн), а саме надані кредитні кошти у розмірі 20 000 грн, процентна ставка за встановленим кредитом – 59%, строк кредитування – 12 місяців з автоматичною пролонгацією.
Свої зобов`язання за кредитним договором АТ «Таскомбанк» виконало, надавши кредитні кошти відповідачу у спосіб, передбачений умовами зазначених договорів.
Однак, відповідач належним чином зобов`язання за кредитними договорами не виконувала, заборгованість по кредиту та проценти за користування кредитними коштами не сплатила, внаслідок чого у неї станом на 02 вересня 2025 року утворилася заборгованість за кредитним договором №002/23108877-SР від 14 листопада 2023 року у розмірі 20 678 грн 97 коп., з яких: 9 988 грн 59 коп. - прострочена заборгованість по кредиту; 10 690 грн 38 коп. - прострочена заборгованість по процентам, а також заборгованість за кредитним договором № 002/19041547-СК_SB від 17 лютого 2023 року у розмірі – 35 736 грн 42 коп., з яких: 20 000 грн - прострочена заборгованість по кредиту; 15 736 грн 42 коп. - прострочена заборгованість по процентам.
Ураховуючи наведене, АТ «Таскомбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за заявою-договором №002/23108877-SР від 14 листопада 2023 року у розмірі 20 678 грн 97 коп., заборгованість за кредитним договором № 002/19041547-СК_SB від 17 лютого 2023 року у розмірі 35 736 грн 42 коп., а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2026 року позов АТ «Таскомбанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за заявою-договором № 002/23108877-SР від 14 листопада 2023 року у розмірі 20 678 грн 97 коп., з яких: 9 988 грн 59 коп. - заборгованість за кредитом; 10 690 грн 38 коп.– заборгованість за процентами.
В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі позивач АТ «Таскомбанк», покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 002/19041547-СК_SB від 17 лютого 2023 року у розмірі 35 736 грн 42 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог, а також стягнути з відповідача на свою користь понесені по справі судові витрати у суді апеляційної інстанції.
На переконання скаржника, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у стягненні з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором № 002/19041547-СК_SB від 17 лютого 2023 року у розмірі 35 736 грн 42 коп. Суд не звернув уваги на те, що відповідач з 17 лютого 2023 року є власником поточного рахунку у гривні № НОМЕР_2 , який відкритий до заяви-договору на укладання договору про комплексне банківське обслуговування з номером кредитного договору №002/19041547-CK_SB. Так само у довідці про поточний рахунок вказане те саме формулювання: заява-анкета на укладання договору про комплексне банківське обслуговування з номером кредитного договору № 002/19041547 CK_SB від 17 лютого 2023 року. Тобто, зазначено, що заяву-договір на укладання договору про комплексне банківське обслуговування слід розуміти як кредитний договір № 002/19041547-СК_SB від 17 лютого 2023 року, тобто уточнений цей момент для суду при поданні позову. Також у заяві-договорі вказано: «Ця заява - договір на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб разом з публічною пропозицією АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, тарифами банку, що розміщені на сайті АТ «Таскомбанк» https://tascombank.ua, складають договір про комплексне банківське обслуговування в мобільному застосунку (додатку) izibank». Тобто саме ці документи разом становлять договір №002/19041547-CK_SB від 17 лютого 2023 року. Таким чином, позивачем надано докази укладення договору, в самій заяві-договорі зазначені умови договору, а тому позовні вимоги були безпідставно залишені без задоволення.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подала.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 13 травня 2026 року - дата складення повного судового рішення.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором №002/19041547-СК_SB від 17 лютого 2023 року у розмірі 35 736 грн 42 коп., то відповідно до ст. 367 ЦПК України апеляційним судом в решті рішення суду не переглядається та на предмет законності й обґрунтованості не перевіряється.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.
Звертаючись до суду з цим позовом, АТ «Таскомбанк» свої вимоги обґрунтовувало зокрема тим, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 002/19041547-СК_SB від 17 лютого 2023 року належним чином не виконувала, внаслідок чого у неї станом на 02 вересня 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 35 736 грн 42 коп., з яких: 20 000 грн - прострочена заборгованість по кредиту; 15 736 грн 42 коп. - прострочена заборгованість по процентам.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним у письмовій формі.
З огляду на зазначені норми права Верховний Суд у своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.
Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 ст. 89 ЦПК України).
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанова Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 904/1017/20).
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Таскомбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 002/19041547-СК_SB від 17 лютого 2023 року у розмірі 35 736 грн 42 коп., обґрунтовано виходив з того, що позивачем до матеріалів справи не додано кредитний договір № 002/19041547-СК_SB від 17 лютого 2023 року, яким би підтверджувався факт його укладання саме з відповідачем ОСОБА_1 , ознайомлення відповідача з умовами цього договору, встановлення кредитного ліміту, умови користування, строки повернення тощо. Разом з тим у додатках до позовної заяви, поданої позивачем в електронній формі, під № 7 зазначено документ «Копія заяви договору на укладання Договору на комплексне банківське обслуговування №00219041547-CK_SB від 17.02.2023 року з додатками.pdf.». Проте, з цього документа слідує, що 24 листопада 2021 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_2 було підписано заяву-договір на укладання договору про комплексне банківське обслуговування.
За наведених обставин, висновок суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором №002/19041547-СК_SB від 17 лютого 2023 року у розмірі 35 736 грн 42 коп. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, є правильним, оскільки в матеріалах справи відсутні докази укладення такого кредитного договору саме з відповідачем ОСОБА_1 . За відсутності доказів укладення між сторонами спору згаданого кредитного договору, а також погодження його істотних умов, суд першої інстанції був позбавлений можливості встановити факт надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Таскомбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 лютого 2023 року є законним та обґрунтованим.
Висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка. Суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду, фактично зводяться до переоцінки доказів, а також власного тлумачення правових норм. 
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у цій справі рішення та відсутність підстав для його скасування в оскаржуваній частині.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування у цій частині відсутні.
Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2026 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: