П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
19 травня 2026 року 	 	справа 280/3030/25	

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:
головуючий суддя Суховаров А.В. 
судді Ясенова Т.І., Головко О.В., 
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.06.2025 (суддя Лазаренко М.С.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про виплату грошового забезпечення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18.04.2025 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення за період з 01.10.2022 по 01.09.2023;
- зобов`язати нарахувати та виплатити грошове забезпечення в повному обсязі за період з 01.10.2022 по 01.09.2023 з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати додаткової грошової винагороди, встановленої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, за період з 01.10.2022 по 01.02.2023 у розмірі 30000 гривень на місяць;
- зобов`язати нарахувати та виплатити додаткову винагороду, встановлену Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 за період з 01.10.2022 по 01.02.2023 у розмірі 30000 гривень на місяць;
- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати додаткової грошової винагороди, встановленої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, за період з 01.08.2023 по 01.10.2023 у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання завдань;
- зобов`язати нарахувати та виплатити додаткову винагороду, встановлену Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 за період з 01.08.2023 по 01.10.2023 у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання завдань.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.06.2025 позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення за період з 01.10.2022 по 01.09.2023;
- зобов`язано нарахувати та виплатити грошове забезпечення в повному обсязі за період з 01.10.2022 по 01.09.2023 року з урахуванням раніше виплачених сум;
- у задоволенні іншої частини позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на те, що в період з 01.10.2022 по 01.02.2023 виплата додаткової грошової винагороди в розмірі 30000 гривень здійснювалась усім військовослужбовцям Збройних сил України незалежно від того, чи приймали вони участь в заходах, бойових діях тощо. Позивача позбавлено вказаної додаткової грошової винагороди виключно через безпідставне оголошення таким, що самовільно залишив частину. Також зазначено, що позивач має право на додаткову винагороду, встановлену Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 за період з 01.08.2023 по 01.10.2023 у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання завдань.
Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем в частині відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості в цій же частині.
ОСОБА_1 проходив військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 з 22.03.2022 по 03.01.2025.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №276 від 16.10.2022, позивача оголошено таким, що самовільно залишив військову частину та виключено з усіх видів забезпечення.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №285 від 25.10.2022, позивача увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини.
Старшим слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 09.11.2022 відкрито відносно позивача кримінальне провадження №62022050010001100 від 09.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 КК України.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №303 від 12.11.2022 позивачу, який самовільно залишив військову частину, було призупинено військову службу в зв`язку з відкриттям кримінального провадження.
Постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_2 від 31.07.2023 кримінальне провадження №62022050010001100 від 09.11.2022 відносно позивача в частині самовільного залишення військової частини було закрито у зв`язку з відсутністю у його діянні складу кримінального правопорушення. Під час досудового розслідування було встановлено, що на момент подачі Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлення про самовільне залишення військової частини позивач законно перебував за її межами та проходив ВЛК та лікування.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №580 від 03.08.2023 позивача оголошено таким, що повернувся до розташування військової частини та приступив до виконання завдань за призначенням.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №583 від 04.08.2023 позивача призначено на штатну посаду та визначено порядок та розміри виплати грошового забезпечення.
Згідно наданих карток особового рахунку позивача №4979/ФЄС, №4980/ФЄС від 19.06.2025 грошове забезпечення та додаткову винагороду у розмірі 30000 грн за період грудень 2022 року - серпень 2023 року позивачу виплачено не було. Також, після поновлення позивача на службі, позивачу не здійснювалась виплата додаткової винагороди у розмірі 30000 грн в період вересень 2023 року по жовтень 2023 року.
Відповідно до витягів з додатку 1 до наказів №17900 від 03.09.2023, №19300 від 03.10.2023 командира Військової частини НОМЕР_1 позивач участі в районах бойових дій, що стало підставою для виплати додаткової винагороди в період з 01.09.2023 по 01.10.2023 не приймав.
Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №832 від 26.10.2023 позивач вважався таким, що вибув з району виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у щорічну відпустку з 27.10.2023 по 05.11.2023.
Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №865 від 06.11.2023 позивач вважався таким, що з 06.11.2023 прибув та приступив до виконання службових обов`язків в районі виконання завдання для безпосередньої участі у бойових діях у забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та 07.11.2023 вибув до пункту постійної дислокації.
Відповідно до пунктів 1, 4 статті 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
В межах даного апеляційного розгляду, спірним є питання наявності у позивача права на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022.
Відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 (в редакції від 18.10.2022, чинній у період з 01.10.2022 по 01.02.2023) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.
Разом з тим, Постановою КМУ №43 від 20.01.2023 внесено зміни до Постанови №168, а наказом Міністерства оборони України №44 від 25.01.2023 Порядок №260 доповнено розділом XXXIV, який набрав чинності з 01.02.2023. З цієї дати додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень виплачується військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями).
Отже, відповідно до пункту 1 Постанови № 168 (в редакції постанови КМУ від 08.10.2022 № 1146, яка застосовувалась з 01.09.2022) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачувалась додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць. Зазначена редакція не містила обов`язкової умови виконання бойових (спеціальних) завдань для отримання додаткової винагороди у розмірі 30000 гривень, така умова була запроваджена лише з 01.02.2023 постановою КМУ №43 від 20.01.2023 та наказом Міністерства оборони України №44 від 25.01.2023.
Таким чином, у період з 01.10.2022 по 01.02.2023 додаткова грошова винагорода у розмірі 30000 гривень належала до виплат, які здійснювались усім військовослужбовцям Збройних Сил на період дії воєнного стану.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач був безпідставно оголошений таким, що самовільно залишив військову частину, кримінальне провадження відносно нього було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Відповідно, за весь час необґрунтованого призупинення військової служби військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове забезпечення.
Додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, у період з 01.10.2022 по 01.02.2023 не була обумовлена виконанням бойових завдань і фактично входила до складу грошового забезпечення, яке позивач мав би отримувати, якби не було безпідставного призупинення його військової служби. Навіть перебуваючи на лікуванні та проходячи ВЛК, позивач мав право на отримання цієї виплати, оскільки чинна на той час редакція Постанови №168 не ставила виплату у залежність від фактичного виконання бойових завдань.
Доводи відповідача про те, що додаткова винагорода належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення і не підлягає виплаті при поновленні, не спростовують вищезазначеного, оскільки пункт 144-6 Положення № 1153/2008 передбачає виплату «недоотриманого грошового забезпечення» без обмеження за видами, а Постанова №168 у спірний період не містила обмежень щодо виплати додаткової винагороди у розмірі 30000 гривень.
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для нарахування позивачу додаткової грошової винагороди за період з 01.10.2022 по 01.02.2023, а тому рішення суду підлягає скасуванню в цій частині.
Стосовно позовних вимог щодо нарахування та виплати додаткової винагороди за період з 01.08.2023 по 01.10.2023, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260 (в редакції, чинній з 01.02.2023) додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень виплачується військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями). 
Відповідно до пункту 4 розділу XXXIV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем надано витяги з додатку 1 до наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2023 №17900 та від 03.10.2023 №19300 про виплату додаткової винагороди за вересень - жовтень 2023 року, в яких позивач відсутній у переліку військовослужбовців, яким призначено виплату. 
Позивачем не надано жодних доказів виконання ним бойових (спеціальних) завдань у період з 01.08.2023 по 01.10.2023. Посилання позивача на те, що він перебував у районах населених пунктів Білокузьмінівка та Семенівка Краматорського району Донецької області, не підтверджено належними доказами.
При цьому, враховуючи те, що судом в межах спірних правовідносин з`ясовано, що за наданими позивачем документами, які стали підставою для звернення до суду з цим позовом, позивач не виконував бойові завдання, з`ясування судом того які завдання він у такому разі виконував протягом цього часу не впливає на вирішення спірних відносин, оскільки підставою для виплати додаткової винагороди передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 є виконання бойових завдань згідно з бойовими наказами, а не виконання будь-яких військових обов`язків під час несення служби.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності покладається на відповідача. Відповідач надав витяги з наказів, які підтверджують відсутність позивача у переліку осіб, яким призначено виплату додаткової винагороди. Позивач, у свою чергу, не спростував ці докази та не надав жодних доказів на підтвердження виконання бойових завдань у період з 01.08.2023 по 01.10.2023.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 241-244, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.06.2025 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 стосовно ненарахування та невиплати додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 01.10.2022 по 01.02.2023 у розмірі 30000 гривень на місяць, та зобов`язання нарахувати та виплатити таку винагороду.
Прийняти в цій частині нову постанову.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 01.10.2022 по 01.02.2023 у розмірі 30000 гривень на місяць.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 01.10.2022 по 01.02.2023 у розмірі 30000 гривень на місяць.
В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.06.2025 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 19.05.2026 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя А.В. Суховаров 

судді Т.І. Ясенова 

судді О.В. Головко