Справа № 766/2225/22
н/п 2/766/5451/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Іванцової Н.К.,
за участю секретаря Бацули К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Херсоні цивільну справу за позовною заявою представника позивача – адвоката Сучило Артема Олеговича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансового платежу та моральної шкоди,-

встановив:

Адвокат Сучило Артем Олегович, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми авансового платежу та моральної шкоди. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в 2020 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усно узгодили істотні умови майбутнього договору про надання послуг, сторони домовились, що до підписання договору про надання послуг позивач здійснить передоплату(аванс) відповідачу у розмірі 2000,00 євро, а згодом позивач та відповідач мали укласти договір до лютого 2022 року про надання певних послуг (сурогатне материнство) на користь позивача. Зазначив, що наразі відповідачем не здійснено жодних дій для укладення договору про надання послуг та виконання зобов`язання визначеного у розписках. Вказав, що позивач неодноразово усно зверталась до відповідача з проханням укласти договір та почати надавати послуги або повернути аванс, проте відповідач всіляко затягує час та не дає чітких даних про повернення коштів та відмовила позивачу у надані послуг визначених розписками посилаючись на те, що підписала аналогічний договір про надання послуг з іншими особами. Вважає, що у зв`язку з не виконанням відповідачем зобов`язання, внесені кошти позивачкою, а саме аванс, має бути повернутий відповідачем на користь позивача. Просив стягнути зі ОСОБА_2 грошові кошти, сплачені ОСОБА_1 за розписками та квитанціями та понесені судові витрати, а саме судовий збір і витрати на правничу допомогу.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.02.2022 року відкрито провадження за справою та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.
Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ підсудну Херсонському міському суду Херсонської області.
Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 р. «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 1 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2. Датою початку процесуальної діяльності, зокрема, Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року.
Після відновлення роботи суду, та проведення інвентаризації, розгляд справи продовжено.
23.01.2026 року представником позивача – адвокатом Дем`яненко К.О. через систему «Електронний суд» подано заяву про уточнення позовних вимог. В обґрунтування заяви представник позивача зазначила, що внаслідок неправомірної поведінки ОСОБА_2 стан здоров`я ОСОБА_1 значно погіршився, вона перебуває у важкій депресії і, як наслідок, виникла необхідність у відновленні психологічного та психічного стану здоров`я. Вказала, що ОСОБА_1 постійно відчуває, що має труднощі у здатності впоратись з відновленням довіри до людей, відчуває високий рівень тривоги та напруги, сильне хвилювання, відчуття невизначеності, безпорадності, неспроможності, безнадійності, апатії, сильне відчуття гніву, фізіологічної втоми, зниження самооцінки, песимістичні прогнози майбутнього. Також представник позивача у заяві уточнила суми грошових коштів сплачені ОСОБА_1 за розписками та квитанціями. Просила стягнути зі ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3025,03 євро, 5024,12 грн., моральну шкоду у розмірі 158272,00 грн. та судові витрати, а саме сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала до суду заяву у якій просила провести розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подавала, жодних заяв та клопотань до суду не надіслала. Про дату, час та місце розгляду справи була неодноразово повідомлена у встановленому законом порядку, а саме шляхом направлення на адресу проживання судових повісток, а також шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України».
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення.
За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до двох розписок від 19.12.2020 року, складених відповідачем власноруч, остання отримала від позивача грошові кошти у загальному розмірі 2000 євро, а саме по 1000 євро за кожною розпискою, які за своїм змістом є ідентичними та за якими ОСОБА_2 , МР180056, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 бере у якості передоплати за послуги сурогатного материнства грошові кошти від ОСОБА_1 та гарантує підписання договору з майбутніми батьками в медичному центрі «Матір та дитя» в м. Київ. У випадку неможливості проведення ЕКЗ з причин її не здоров`я чи ОСОБА_3 до лютого 2022 року, зобов`язується повернути взяті кошти в обумовлений період, але не пізніше 2024 року.
З досліджених судом платіжних квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_2 були перераховані грошові кошти у загальній сумі 1025,03 євро та 5024,12 грн., а саме:
-згідно квитанції №Р24АР24А1061541428С5153 від 22.03.2021 - 153,88 євро;
-згідно квитанції №Р24АР24А1070879190С9588 від 26.03.2021 - 153,88 євро;
-згідно квитанції №Р24АР24А1141729980С4389 від 22.04.2021 - 104,95 євро;
-згідно квитанції №Р24АР24А1164539453С8829 від 30.04.2021 - 151,11 євро;
-згідно квитанції №Р24АР24А1270975315С3194 від 10.06.2021 - 153,44 євро;
-згідно квитанції №Р24АР24А1272300203С7268 від 11.06.2021 - 153,41 євро;
-згідно квитанції №Р24АР24А1275300798С0779 від 12.06.2021 - 154,36 євро;
-згідно квитанції №Р24АР24А1098718759С7421 від 06.04.2021 – 5024,12 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Частина 1 ст. 207 ЦК України зазначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, яким обмінялися сторони.
Відповідач передала позивачу написані власноручно розписки про отримання грошових коштів в якості авансу в загальній сумі 2000,00 євро, а позивач отримала зазначені розписки, що свідчить про виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин щодо надання послуг та здійснення попередньої оплати.
Факт передання грошових коштів від позивача до відповідача підтверджується не лише розписками, складеними відповідачем власноруч, а й наданими суду платіжними квитанціями, що в сукупності свідчить про виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин щодо надання послуг та здійснення попередньої оплати, що в сукупності беззаперечно підтверджує факт отримання відповідачем грошових коштів.
Доказів виконання зобов`язання або повернення отриманих коштів відповідач суду не надала, що свідчить про порушення нею взятих на себе зобов`язань.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
У відповідності до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно із приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
В постанові Верховного Суду України від 17 січня 2024 року у справі № 545/1272/22-ц викладений правовий висновок щодо того, що аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж) або цінності, які покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару). У разі розірвання договору за домовленістю сторін або у зв`язку з невиконанням однією із сторін договору своїх обов`язків сума коштів, сплачена як аванс, має бути повернута покупцю. Отже, у разі розірвання договору з будь-яких причин аванс має бути повернутий у повному розмірі. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання. Тому, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути. І якщо продавець чи виконавець послуг (робіт) отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано, то, незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню.
Матеріали справи не містять доказів того, що передані кошти були завдатком, а відтак відповідно до вимог закону вони вважаються авансом, який підлягає поверненню у разі невиконання зобов`язання.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінивши в сукупності надані докази, враховуючи заяву представника позивача про уточнення позовних вимог, відсутність заперечень з боку відповідача, яка належним чином повідомлялася про розгляд справи, проте своїм правом на подання відзиву та участь у судовому засіданні не скористалася, а також беручи до уваги, що матеріалами справи підтверджено факт отримання відповідачем грошових коштів та невиконання нею взятих на себе зобов`язань, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у частині стягнення грошових коштів у сумі 5024,12 грн. та у сумі 3025,03 євро, у повному обсязі.
Крім того, суд зазначає, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Водночас Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання на території України грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Разом з тим, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що в разі наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 (провадження № 14-81цс24).
Отже, стягнення судом з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у сумі, еквівалентній 3 025,03 євро за курсом Національного банку України на день виконання рішення, повною мірою відповідає приписам частини другої статті 533 ЦК України та унеможливить у подальшому спір щодо виконання рішення суду.
Щодо вимог позивача про компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 158272,00 грн, суд зазначає наступне.
Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.
Дослідивши обставини справи, пояснення учасників справи, викладені у заявах по суті спору, суд вважає, що внаслідок невиконання відповідачем умов договору в передбачені ним строки, позивачу заподіяно моральну (немайнову) шкоду, яка полягає у емоційних стражданнях, пов`язаних із невиконанням договору та відсутністю інформації щодо наданих послуг, неповерненням частини сплачених коштів.
При визначенні розміру відшкодування суд враховує, що такий розмір має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
У контексті обставин цієї справи, враховуючи характер, тривалість та обсяг душевних страждань, яких зазнала позивач, час, необхідний для відновлення її порушених прав, а також докладені до цього зусилля, суд дійшов висновку, що заявлений розмір моральної шкоди є завищеним та не підтверджений належними та допустимими доказами в повному обсязі. Водночас, з огляду на встановлені судом обставини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у розмірі 5000,00 грн.
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Суд вважає, що позовні вимоги в частині витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 4500,00 грн. підлягають задоволенню, оскільки представником позивача доведені.
Окрім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні з позовом у сумі 2949,12 грн.
Керуючись ст.526, 570, 626, 628, 901 ЦК України, ст.ст. 12-13, 19, 76-82, 89, 95, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 272-274 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансового платежу та моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) грошові кошти в сумі 5024 (п`ять тисяч двадцять чотири) гривні 12 (дванадцять) копійок та 3025,03 євро за курсом Національного банку України на день виконання рішення суду.
Стягнути зі ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути зі ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору розмірі 2949 (дві тисячі дев`ятсот сорок дев`ять) гривень 12 (дванадцять) копійки.
Стягнути зі ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
В решті позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Суддя	Н. К. Іванцова