Справа №: 398/8354/25	

провадження №: 2/398/1523/26
РІШЕННЯ
Іменем України 

"23" червня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., за участю секретаря судового засідання Харіної Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", представники позивача Грибанов Денис В`ячеславович, Макарова Людмила Володимирівна, до ОСОБА_1 , представник відповідача — адвокат Старовойтов Олександр Вікторович, про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Акціонерне товариство "Ідея Банк", про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та перерахунок заборгованості, 

встановив:
Стислий виклад позицій сторін
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі — ТОВ «ФК «ЄАПБ») 30.12.2025 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 510,51 грн та судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн.
Позовні вимоги за первісним позовом обґрунтовані тим, що 22 червня 2018 року між первісним кредитором Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (надалі — АТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z62.21653.004047318. Позивач зазначає, що відповідач порушив умови договору щодо своєчасного та повного виконання зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка згідно з наданим розрахунком станом на 17.11.2023 року становить 23 510,51 грн і складається із: заборгованості за основним боргом — 8 212,10 грн, заборгованості за відсотками — 4 610,94 грн та заборгованості за комісіями — 10 687,47 грн. Право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу № 17112023 від 17 листопада 2023 року, укладеного з АТ «Ідея Банк».
Відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Старовойтова О.В. 06 березня 2026 року подав до суду через підсистему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні.
У відзиві сторона відповідача визнала обставину укладення 22 червня 2018 року кредитного договору № Z62.21653.004047318 з первісним кредитором АТ «Ідея Банк». Водночас представник відповідача заперечив наявність заборгованості у заявленому позивачем розмірі 23 510,51 грн, посилаючись на недоведеність позовних вимог належними та допустимими доказами, а саме: надана позивачем Довідка-розрахунок суперечить первинному бухгалтерському документу — банківській виписці. Представник відповідача наголошує, що розрахунок заборгованості є лише одностороннім арифметичним документом, який не містить детального розпису нарахувань по місяцях та не дозволяє суду встановити базу, на яку нараховувалися відсотки. Крім того, з довідки неможливо встановити, чи врахував позивач під час нарахування боргу здійснені відповідачем платежі. Натомість, як зазначає сторона відповідача, згідно з випискою по рахунку загальна сума по дебету та кредиту є однаковою і становить 22 400,64 грн (вхідний та вихідний залишки дорівнюють нулю), що спростовує доводи позивача про розмір боргу.
Крім того, представник відповідача вказав, що положення пункту 1.10 кредитного договору, яким встановлено щомісячну плату за обслуговування кредиту, є нікчемним з урахуванням сталої правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Також у відзиві стверджується, що ОСОБА_1 , реалізуючи своє право за п. 3.2.3 кредитного договору, звертався до відділення АТ «Ідея Банк» із письмовою заявою про відмову від кредиту протягом 14 календарних днів від дати його укладення.
Разом із відзивом представник відповідача заявив клопотання про поновлення процесуального строку на його подання, обґрунтовуючи це тим, що доступ до матеріалів електронної справи він отримав лише 24 лютого 2026 року, а також клопотання про встановлення додаткового строку для витребування доказів від АТ «Ідея Банк».
Також 6 березня 2026 року відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із первісним позовом, звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ФК «ЄАПБ» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та перерахунок заборгованості.
Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що умови укладеного кредитного договору № Z62.21653.004047318 (зокрема пункт 1.10 та графік щомісячних платежів) в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними. Відповідач зазначає, що вказані пункти передбачають оплату за послуги (надання інформації за кредитом, виписок з рахунків тощо), які за Законом України «Про споживче кредитування» мають надаватися споживачу безоплатно. Посилаючись на усталену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, позивач за зустрічним позовом просить суд застосувати наслідки нікчемності пункту 1.10 договору та зобов`язати кредитора здійснити перерахунок заборгованості. Зокрема, ОСОБА_1 просить зарахувати кошти, які він безпідставно сплатив як «плату за обслуговування кредитної заборгованості» у загальному розмірі 5 089,04 грн (24 платежі), у рахунок погашення інших правомірних платежів за кредитним договором.
11 березня 2026 року представник позивача за первісним позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ» подала відповідь на відзив, у якій вважала доводи відповідача безпідставними та просила задовольнити первісні позовні вимоги у повному обсязі.
Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що відповідач у своєму відзиві не заперечує факт укладення кредитного договору. Представник позивача зазначає, що позичальник отримав кошти, користувався ними та здійснював часткове погашення заборгованості, що свідчить про визнання ним укладеного правочину, проте наразі ухиляється від належного виконання зобов`язань.
Щодо заперечень відповідача щодо правильності нарахованої суми боргу, позивач наголосив, що відповідач не спростував розрахунок належними та допустимими доказами, не надав суду власного контррозрахунку заборгованості та не заявляв клопотання про проведення судово-економічної експертизи. Також представник позивача зазначає, що перед укладенням договору відповідач був належним чином ознайомлений з усіма його умовами, жодних застережень не висловлював, а у випадку незгоди мав право відмовитися від договору протягом 14 днів, яким не скористався.
Окремо у відповіді на відзив позивач відхилив доводи відповідача щодо неповідомлення про відступлення права вимоги, вказавши, що чинне законодавство не передбачає обов`язку нового кредитора мати докази отримання боржником такого повідомлення, а саме по собі неповідомлення не звільняє боржника від обов`язку погашення боргу. Крім того, позивач навів обґрунтування щодо відсутності підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності, посилаючись на їх продовження у зв`язку з дією карантину (COVID-19) та воєнного стану. Одночасно представник позивача просила розглядати справу за її відсутності.
03 квітня 2026 року представник відповідача адвокат Старовойтов О.В. подав заперечення на відповідь на відзив, у яких не погодився з міркуваннями позивача та просив відмовити у задоволенні первісного позову в повному обсязі. У запереченнях сторона відповідача спростовує твердження позивача про беззаперечне прийняття та виконання умов кредитного договору, наголошуючи, що ОСОБА_1 реалізував своє право, передбачене п. 3.2.3 договору, та повідомив первісного кредитора про відмову від кредиту. Представник зауважив, що неможливість самостійного надання доказів такого звернення зумовлена ненаданням інформації з боку АТ «Ідея Банк» на адвокатський запит.
Окрім того, відповідач не погоджується із заявленим розміром заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Представник вказує, що згідно з банківською випискою загальна сума надходжень та витрат майже тотожна, а різниця становить лише 4,00 грн, що повністю суперечить заявленому розміру основного боргу у 8 212,10 грн. Щодо відсотків відповідач зазначає, що з наданої позивачем довідки-розрахунку неможливо встановити базу їх нарахування та факт врахування вже сплачених позичальником відсотків у розмірі 1 686,73 грн.
Відповідаючи на доводи позивача щодо ненадання контррозрахунку, адвокат відповідача наголосив, що надана позивачем довідка не є розрахунком по своїй суті, оскільки не відображає арифметичних дій, а є лише довідкою із переліком сум заборгованості. Відповідач вважає, що позивач у такий спосіб намагається неправомірно перекласти процесуальний тягар доказування розміру боргу на відповідача або на суд, що суперечить принципам змагальності судового процесу та сталій практиці Верховного Суду. Також відповідач продовжує наполягати на нікчемності пункту 1.10 договору щодо нарахування комісії.
05 квітня 2026 року представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) — адвокат Старовойтов О.В. подав відповідь на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ЄАПБ" на зустрічну позовну заяву. У цій відповіді сторона відповідача повністю відхиляє доводи ТОВ "ФК "ЄАПБ" щодо правомірності та погодженості нарахування спірної комісії. Зокрема, адвокат звертає увагу суду на внутрішню суперечність умов кредитного договору № Z62.21653.004047318: якщо оспорюваний пункт 1.10 встановлює щомісячну плату за надання інформації щодо кредиту, то пункт 3.2.4 цього ж договору навпаки гарантує позичальнику право на безоплатне отримання такої самої інформації. Представник наголошує, що відповідно до правових позицій Верховного Суду та Закону України «Про захист прав споживачів», будь-які нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами повинні тлумачитися на користь споживача (принцип contra proferentem).
Спростовуючи посилання первісного позивача на концепцію «негативного доказу» та судову практику щодо відсутності умислу банку на обман, сторона відповідача зазначає, що наведені позивачем постанови Верховного Суду стосуються неподібних правовідносин (зокрема спорів з іпотеки та купівлі-продажу нерухомості), а тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Натомість адвокат відповідача наполягає на застосуванні правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Сторона відповідача зазначає, що оскільки спірний договір був укладений після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування», умова договору про оплату інформації про стан заборгованості є нікчемною. Враховуючи викладене, відповідач підтримав свої зустрічні позовні вимоги та просив суд зобов`язати позивача здійснити перерахунок, виключивши незаконно нараховану плату за обслуговування кредитної заборгованості.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 січня 2026 року відкрито провадження у справі за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
06 березня 2026 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, а також зустрічний позов до ТОВ «ФК «ЄАПБ», третя особа: АТ «Ідея Банк», про застосування наслідків нікчемності правочину. Ухвалою суду від 10 березня 2026 року прийнято зустрічну позовну заяву, а вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Цією ж ухвалою суд здійснив перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та замінив судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
Ухвалою суду від 07 квітня 2026 року задоволено клопотання представника відповідача та витребувано від третьої особи АТ «Ідея Банк» інформацію щодо звернення відповідача із заявою про відмову від кредитного договору. 14 квітня 2026 року на виконання ухвали банк надав відповідь, у якій повідомив, що відповідач ОСОБА_1 із такою заявою до банку не звертався.
Представник позивача за первісним позовом та представник відповідача подали заяви про проведення підготовчого засідання за їхньої відсутності. Ухвалою від 26 травня 2026 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 23 червня 2026 року.
У судове засідання для розгляду справи по суті 23 червня 2026 року сторони та третя особа не з`явилися. Представник позивача за первісним позовом подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача також надав заяву про проведення судового засідання без його участі та участі відповідача ОСОБА_1 , у якій заперечував проти первісного позову та просив задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі.
Оскільки у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК у зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписав рішення без його проголошення. 

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Укладення кредитного договору, його умови та видача коштів
Відповідно до паспорта споживчого кредиту від 22 червня 2018 року ОСОБА_1 до укладення правочину ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданими виходячи з обраних ним умов. Зазначений паспорт підписаний власноручно відповідачем ОСОБА_1 
22 червня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено у письмовій формі Кредитний договір № Z62.21653.004047318. Правочин підписаний власноручним підписом позичальника.
Договором встановлені такі основні умови кредитування:
сума кредиту — 11 846,00 грн;
строк кредитування — 36 місяців (з 22.06.2018 по 22.06.2021);
процентна ставка за користування кредитом — 15 % річних;
порядок повернення — шляхом внесення 36 щомісячних внесків до 22 числа кожного місяця згідно з Графіком щомісячних платежів.
Крім того, пунктом 1.10 кредитного договору позичальнику встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку (зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо); надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку. Позичальник зобов`язаний сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з Графіком щомісячних платежів за кредитним договором.
Згідно з пунктом 2.5 договору визначено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця. Конкретний розмір цієї плати визначений у пункті 6 (у графіку щомісячних платежів) та змінюється залежно від погашення кредиту: перший платіж за обслуговування кредиту становить 489,24 грн, останній — 74,63 грн.
Водночас, пункт 3.2.4 вказаного кредитного договору встановлює право позичальника не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості.
На виконання умов зазначеного договору 22 червня 2018 року АТ «Ідея Банк» здійснило видачу кредиту в загальній сумі 11 846,00 грн. Згідно з ордером-розпорядженням № 1 від 22.06.2018 року кошти в сумі 10 300,87 грн були безпосередньо видані як кредит, а згідно з ордером-розпорядженням № 2 від 22.06.2018 року — 1 545,13 грн було перераховано як страховий платіж. Підставою для перерахування страхового платежу за рахунок кредитних коштів став пункт 1.12 кредитного договору, яким позичальник надав банку відповідне розпорядження на переказ коштів страховику. Фактична видача кредитних коштів ОСОБА_1 та їх цільовий розподіл підтверджуються копіями вказаних ордерів-розпоряджень та випискою по особовому рахунку відповідача (рахунок № НОМЕР_1 ), відповідно до якої кредитодавцем було надано суму кредиту, а відповідач почав користуватися цими коштами та здійснювати періодичні платежі на погашення заборгованості. Окрім цього, факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів визнається відповідачем ОСОБА_1 у поданому ним відзиві на позовну заяву.

Порушення зобов`язання та розмір заборгованості
Згідно з наданими позивачем довідкою-розрахунком та банківською випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № Z62.21653.004047318 від 22.06.2018 року виконував неналежним чином. Протягом дії договору відповідач здійснював часткові платежі в рахунок погашення кредитної заборгованості, проте у повному обсязі зобов`язання з повернення кредиту виконано не було.
Відповідно до довідки-розрахунку первісного кредитора АТ «Ідея Банк», складеної станом на 17.11.2023 року, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору зафіксовано заборгованість, загальний розмір якої становить 23 510,51 грн. Зазначена сума, яка повністю заявлена позивачем до стягнення, складається із:
заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) — 8 212,10 грн;
заборгованості за нарахованими відсотками — 4 610,94 грн;
заборгованості за комісіями (платою за обслуговування кредиту) — 10 687,47 грн.
Водночас, як встановлено судом з наданої позивачем банківської виписки по особовому рахунку відповідача (рахунок № НОМЕР_1 ), первісним кредитором АТ «Ідея Банк» утримувалися та зараховувалися із внесених відповідачем коштів часткові платежі на погашення різних складових заборгованості.
Зокрема, відповідно до виписки, банком було списано кошти відповідача у рахунок погашення щомісячної комісії (із призначенням платежу «оплата обслуговування кредиту») на загальну суму 5 089,04 грн. Вказані платежі утримувалися банком щомісяця у період з серпня 2018 року по червень 2019 року.
Також, відповідно до банківської виписки, відповідачем здійснювалися платежі, які були зараховані банком як сплата нарахованих відсотків за користування кредитом. Загальна сума таких платежів (із призначенням «сплата процентів» тощо) становить 1 686,73 грн.
Крім того, за рахунок внесених відповідачем платежів частково погашено заборгованість за основним боргом (тілом кредиту) на загальну суму 3 633,90 грн (11 846,00 грн початкової суми кредиту - 8 212,10 грн заявленого залишку тіла кредиту).

Перехід права вимоги
17 листопада 2023 року АТ «Ідея Банк» (клієнт) та ТОВ “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” (фактор) уклали Договір факторингу № 17112023, відповідно до якого право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № Z62.21653.004047318 від 22.06.2018 у розмірі 23 510,51 грн відступлено позивачу. Це підтверджується наданими позивачем копіями договору факторингу та витягом з Реєстру боржників № 2 (Додаток № 1 до Договору факторингу), який містить посилання на зазначений кредитний договір, укладений ОСОБА_1 . Позивач здійснив оплату за відступлення прав вимоги згідно з платіжною інструкцією № 20494 від 20.11.2023 через АТ “ТАСКОМБАНК”. 

Норми права, які застосував суд
За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1, ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом включають, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. 
Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися).
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно зі статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Відповідно до ст. 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Правові висновки Верховного суду, що застосовані у справі
У постанові ВС від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 сформульовано висновок про те, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зробила такі висновки про правильне застосування норм права. 
За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:
«31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
31.15. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
31.16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
31.17. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
31.18. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
31.23. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
31.24. Додатком 2 до протоколу Комітету з управління активами, пасивами і тарифами ПАТ «Ідея Банк» № 119.2 від 02 жовтня 2017 року (діяв на момент укладення оспорюваного договору) затверджено тарифи банку, у тому числі щодо послуг з кредитування. Тарифи передбачають такі послуги за обслуговування кредитної заборгованості: обслуговування кредитної лінії (визначення вартості послуги обумовлено умовами договору), видача довідок про кредитну заборгованість (50 грн), надання довідки про рух по рахунку (виписка по одному рахунку) (50 грн), надання довідки про рух по всіх рахунках кредитної угоди (історія договору) (75 грн), детальна розшифровка заборгованості за кредитом (150 грн), зміна дати щомісячного чергового платежу (100 грн), надання нового графіку щомісячних платежів за зверненням позичальника (100 грн), видача завірених печаткою банку копій кредитних договорів та додатків на них (за кожну), які зберігаються в архіві (50 грн), надання термінової послуги (200 грн).
31.25. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
31.29. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
32.3. Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у пункті 6 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів) та змінюється залежно від погашення кредиту: перший платіж за обслуговування кредиту становить 1 923 грн 49 коп., останній - 118 грн 61 коп.
32.2. Пунктом 1.4 кредитного договору ОСОБА_1 встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем.
32.4. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.
32.8. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
33.5. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.
34.3. З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у цій постанові висновки щодо нікчемності пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від
19 червня 2018 року № Р24.00301.004034055 з огляду на нікчемність пунктів 1.4 та 6 цього договору, що забезпечує захист інтересу позивача у правовій визначеності».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що :
“згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» … 
Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування”.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.”

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Мотивована оцінка і висновки суду
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 22 червня 2018 року між первісним кредитором АТ «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_1 виникли цивільно-правові відносини на підставі кредитного договору № Z62.21653.004047318. Відповідач власноручно підписав цей договір та паспорт споживчого кредиту, був обізнаний з умовами кредитування і погодився з ними. 
Належне виконання первісним кредитором своїх зобов`язань щодо надання кредитних коштів у загальному розмірі 11 846,00 грн підтверджується ордерами-розпорядженнями № 1 та № 2 від 22.06.2018 року, а також банківською випискою по особовому рахунку відповідача. 
Надалі право грошової вимоги до відповідача за цим договором перейшло до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу від 17.11.2023 року.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 10 687,47 грн та одночасно розглядаючи вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемності відповідної умови договору, суд виходить з таких міркувань. Пунктом 1.10 кредитного договору позичальнику встановлено щомісячну плату за обслуговування кредиту, яка включає плату за надання інформації по рахунках з використанням телефонних каналів зв`язку, засобів електронного зв`язку та опрацювання запитів. Водночас пункт 3.2.4 цього ж договору встановлює право позичальника не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір заборгованості.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (щодо аналогічного кредитного договору АТ «Ідея Банк»), встановлення щомісячної плати за послуги банку з надання інформації щодо кредиту, які за законом повинні надаватись безоплатно, є незаконним. Велика Палата дійшла висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати таку плату за обслуговування кредиту є нікчемними. Якщо сторона правочину вважає його нікчемним, вона має право звернутися до суду за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину шляхом здійснення перерахунку заборгованості. Враховуючи викладене, умови кредитного договору з ОСОБА_1 про встановлення щомісячної комісії є нікчемними в силу закону, зустрічні позовні вимоги є обґрунтованими, а у задоволенні первісного позову в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 10 687,47 грн слід відмовити.
Водночас суд не вбачає підстав для задоволення зустрічних вимог у частині зобов`язання ТОВ «ФК «ЄАПБ» здійснити перерахунок заборгованості та зарахування коштів. Оскільки позивач за первісним позовом звернувся з вимогою про стягнення боргу, суд, розглядаючи спір по суті, самостійно здійснює перерахунок заборгованості та зарахування безпідставно сплачених коштів у рахунок погашення основного боргу. Такий самостійний перерахунок судом повністю відновлює порушені права споживача, що робить вимогу про зобов`язання кредитора здійснити такий самий перерахунок процесуально надмірною. Відтак, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню.
Оскільки умова договору про сплату комісії визнана судом нікчемною, кошти, сплачені відповідачем на її погашення, були стягнуті банком без достатньої правової підстави. Згідно з наданою позивачем банківською випискою по особовому рахунку, первісним кредитором у період з серпня 2018 року по червень 2019 року щомісяця утримувалися із внесених відповідачем платежів кошти з призначенням «оплата обслуговування кредиту» на загальну суму 5 089,04 грн. Згідно з імперативними вимогами щодо черговості погашення вимог кредитора, встановленими частиною першою статті 19 Закону України «Про споживче кредитування», ці кошти підлягають зарахуванню судом у рахунок погашення наявної законної заборгованості за основним боргом (тілом кредиту). Відповідно до розрахунку позивача, заявлений залишок заборгованості за тілом кредиту становить 8 212,10 грн. Цей залишок суд зменшує на суму безпідставно списаної комісії 5 089,04 грн. Відтак, обґрунтований залишок основного боргу, що підлягає стягненню з відповідача, становить 3 123,06 грн.
Оцінюючи вимоги про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 4 610,94 грн, суд вважає їх необґрунтованими у заявленому розмірі. 
По-перше, згідно з умовами кредитного договору строк кредитування було встановлено на 36 місяців, тобто до 22 червня 2021 року. Натомість відповідно до довідки-розрахунку позивача сума заборгованості сформована станом на 17.11.2023 року. Суд застосовує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, згідно з яким право кредитодавця нараховувати договірні проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. 
По-друге, заявлена сума розрахована банком на завищений залишок основного боргу, оскільки кредитодавець не зараховував сплачені як комісію кошти у сумі 5 089,04 грн на погашення тіла кредиту.
З огляду на це, суд здійснює власний детальний розрахунок правомірно нарахованих відсотків за погодженою у договорі ставкою 15% річних. Базою для нарахування є залишок тіла кредиту, який динамічно зменшувався у точні дати здійснення відповідачем платежів (за рахунок погашення основного боргу та перерозподіленої нікчемної комісії).
На підставі банківської виписки по рахунку відповідача, застосовуючи математичну формулу: Залишок ? 15% / 365 днів ? кількість днів у періоді, суд обчислив заборгованість за відсотками за кожен період між платежами:
За період 22.06.2018 – 28.08.2018 (67 днів) на початковий залишок 11 846,00 грн нараховано 326,17 грн. 28.08.2018 відбулося зменшення тіла на 1 120,94 грн (154,31 грн тіла + 966,63 грн комісії);
За період 28.08.2018 – 28.09.2018 (31 день) на залишок 10 725,06 грн нараховано 136,63 грн. 28.09.2018 відбулося зменшення на 559,53 грн (93,98 грн тіла + 465,55 грн комісії);
За період 28.09.2018 – 19.11.2018 (52 дні) на залишок 10 165,53 грн нараховано 217,23 грн. 19.11.2018 відбулося зменшення на 565,49 грн (111,79 грн тіла + 453,70 грн комісії);
За період 19.11.2018 – 29.11.2018 (10 днів) на залишок 9 600,04 грн нараховано 39,45 грн. 29.11.2018 відбулося зменшення на 562,15 грн (120,29 грн тіла + 441,86 грн комісії);
За період 29.11.2018 – 27.12.2018 (28 днів) на залишок 9 037,89 грн нараховано 103,99 грн. 27.12.2018 відбулося зменшення на 568,35 грн (138,34 грн тіла + 430,01 грн комісії);
За період 27.12.2018 – 30.01.2019 (34 дні) на залишок 8 469,54 грн нараховано 118,34 грн. 30.01.2019 відбулося зменшення на 565,45 грн (147,29 грн тіла + 418,16 грн комісії);
За період 30.01.2019 – 26.02.2019 (27 днів) на залишок 7 904,09 грн нараховано 87,69 грн. 26.02.2019 відбулося зменшення на 567,33 грн (161,01 грн тіла + 406,32 грн комісії);
За період 26.02.2019 – 26.03.2019 (28 днів) на залишок 7 336,76 грн нараховано 84,42 грн. 26.03.2019 відбулося зменшення на 582,84 грн (188,37 грн тіла + 394,47 грн комісії);
За період 26.03.2019 – 26.04.2019 (31 день) на залишок 6 753,92 грн нараховано 86,04 грн. 26.04.2019 відбулося зменшення на 571,77 грн (189,14 грн тіла + 382,63 грн комісії);
За період 26.04.2019 – 28.05.2019 (32 дні) на залишок 6 182,15 грн нараховано 81,30 грн. 28.05.2019 відбулося зменшення на 578,52 грн (207,74 грн тіла + 370,78 грн комісії);
За період 28.05.2019 – 24.06.2019 (27 днів) на залишок 5 603,63 грн нараховано 62,17 грн. 24.06.2019 відбулося зменшення на 2 480,57 грн (сукупно 2 121,64 грн тіла + 358,93 грн комісії);
За останній період з 24.06.2019 по 22.06.2021 (729 днів до кінця строку кредитування) на фінальний залишок 3 123,06 грн нараховано 935,63 грн.
Загальна сума правомірно нарахованих відсотків за весь 36-місячний строк кредитування становить 2 279,06 грн.
Водночас, відповідно до банківської виписки, за час дії договору відповідач здійснив платежі, які були зараховані банком як сплата відсотків, на загальну суму 1 686,73 грн. Суд констатує, що фактично сплачені кошти не покривають у повному обсязі правомірно нараховані відсотки, відтак залишок непогашеної заборгованості за відсотками становить 592,33 грн (2 279,06 грн - 1 686,73 грн). У задоволенні вимог щодо стягнення решти суми відсотків у розмірі 4 018,61 грн належить відмовити.
Також суд вважає необхідним надати відповіді на основні аргументи сторін, викладені у заявах по суті спору.
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву та запереченнях наголошував на тому, що заборгованість є повністю погашеною. Свою позицію він обґрунтовував тим, що згідно з банківською випискою загальна сума надходжень на рахунок (22 396,64 грн) та сума витрат (22 400,64 грн) є майже тотожними, а вхідний та вихідний залишки дорівнюють нулю, з чого виводив реальну заборгованість у розмірі лише 4,00 грн. Суд відхиляє ці доводи, оскільки вони ґрунтуються на хибному тлумаченні правил бухгалтерського обліку банківських операцій. Відображення у виписці однакових обігів по дебету та кредиту (зокрема, транзакції з масового списання залишку заборгованості в сумі 22 400,64 грн) є відображенням внутрішньої бухгалтерської проводки банку (“проводок 77” списання портфеля заборгованості з балансу АТ «Ідея Банк» у зв`язку з відступленням права вимоги фактору), а не свідченням фактичного внесення цих коштів відповідачем на погашення боргу. Фактичні обсяги внесених відповідачем платежів були детально досліджені судом вище по кожній транзакції, і вони є недостатніми для повного погашення боргу.
Також безпідставними є твердження відповідача у зустрічному позові про те, що він нібито реалізував своє право на відмову від кредитного договору протягом 14 днів у порядку п. 3.2.3 договору. На виконання ухвали суду про витребування доказів, АТ «Ідея Банк» повідомило, що ОСОБА_1 із такою заявою до банку не звертався. Належних та допустимих доказів направлення такої заяви кредитодавцю відповідач суду не надав.
Суд погоджується з доводами відповідача, що довідка-розрахунок заборгованості не є первинним документом, а є лише відображенням односторонніх арифметичних дій кредитора. Проте розмір стягуваної судом заборгованості визначений судом не лише на підставі чого розрахунку, а на власному перерахунку суду, здійсненому на підставі первинного бухгалтерського документа — виписки по особовому рахунку клієнта, що відповідає сталій практиці Верховного Суду.
Водночас суд відхиляє доводи представника позивача, викладені у відповіді на відзив, щодо застосування відповідачем «концепції негативного доказу» через ненадання власного розрахунку. Відповідно до принципу змагальності (ст. 81 ЦПК України) обов`язок довести розмір правомірної заборгованості лежить саме на позивачеві. Здійснення судом власного перерахунку заборгованості на підставі наданої позивачем виписки з метою застосування наслідків нікчемних умов договору відповідає закону.
Щодо питання дотримання строків позовної давності, на якому наголошував представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» у відповіді на відзив, суд зазначає, що відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Водночас ні відповідач, ні його представник не подавали заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених вимог. Відтак, у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про застосування позовної давності за власною ініціативою.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню шляхом застосування судом наслідків нікчемності правочину. У задоволенні вимоги про зобов`язання позивача здійснити перерахунок слід відмовити.
Первісні позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» також підлягають задоволенню частково. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 3 715,39 грн, з яких 3 123,06 грн становить заборгованість за кредитом (основний борг) та 592,33 грн — заборгованість за правомірно нарахованими відсотками за користування кредитом. У задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом щодо стягнення частини основного боргу, частини відсотків та комісії на загальну суму 19 795,12 грн суд відмовляє за їх безпідставністю. 

Щодо розподілу судових витрат
Згідно з частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем за первісним позовом при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (на суму 3 715,39 грн із заявлених 23 510,51 грн), судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме у розмірі 478,52 грн.
Доказів наявності інших судових витрат позивач суду не надав.
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

вирішив:
Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за кредитним договором № Z62.21653.004047318 від 22.06.2018 року у загальному розмірі 3 715 (три тисячі сімсот п`ятнадцять) гривень 39 копійок.
У задоволенні решти вимог за первісним позовом — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 478 (чотириста сімдесят вісім) гривень 52 копійки.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Акціонерне товариство "Ідея Банк", про застосування наслідків нікчемності правочину — задовольнити частково.
Застосувати наслідки нікчемності правочину щодо пункту 1.10 кредитного договору № Z62.21653.004047318 від 22.06.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк», шляхом зарахування коштів, сплачених як комісія за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок часткового погашення заборгованості за основним боргом (тілом кредиту).
У задоволенні решти вимог за зустрічним позовом — відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", код ЄДРПОУ 35625014, адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30. 
Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 
Третя особа за зустрічним позовом: Акціонерне товариство "Ідея Банк", код ЄДРПОУ 19390819, адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, буд. 11. 
Повне судове рішення складено 23 червня 2026 року.

Суддя        В.В. Орловський