Справа № 369/8346/25
Провадження № 2/369/4056/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

30.04.2026 року         м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Козак І.А.,
при секретарі судових засідань Кавун Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2025 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» адвокат – Волконітіна К.Ю. звернулася до суду з вищевказаним позовом.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11.01.2019 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 11.01.2019-010000508 у електронній формі. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 10 000,00 грн., що підтверджується довідкою субконто (виписка) з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою у розмірі 28% (фіксована незмінна процентна ставка).
У свою чергу відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 28.01.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 17800,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 10 000 грн та за відсотками – 2 800 грн, а також штраф у розмірі 5 000 грн (який нараховано відповідно до п.5.4 Кредитного договору № 11.01.2019- 010000508 від 11.01.2019 року), чим порушуються права та інтереси Позивача. 
03 травня 2024 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено Договір факторингу № 030524-12. На виконання умов зазначеного договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 11.01.2019- 010000508 від 11.01.2019 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким є ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» заборгованість за кредитним договором № 11.01.2019- 010000508 від 11.01.2019 року в сумі 17 800 грн, суму сплаченого судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 травня 2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Разом з тим, представник позивача у позовних вимогах зазначила, що розгляд справи просить проводити у її відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі.
У судове засідання відповідач не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Письмовий відзив на позов не подала, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, причини неявки суду не повідомила.
Ухвалу про відкриття провадження по справі, позовну заяву з додатками відповідачу направлено на адресу зареєстрованого проживання: АДРЕСА_1 . Конверт відповідач отримала, що підтверджується відміткою “вручено особисто” на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, що відповідно до ст.128 ЦПК України є належним повідомленням. Також виклик відповідача здійснювався шляхом розміщення оголошення на сайті суду.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч. 5 ст.268ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню в з наступних підстав.
Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що 11.01.2019 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 11.01.2019-010000508 у електронній формі, відповідно до умов якого позичальнику надається кредит у сумі 10 000 грн на строк 14 календарних днів з дати отримання, зі сплатою відсотків у розмірі 28 %, що становить 2800 грн. Вказана заявка підписана ОСОБА_1 електронним підписом із одноразовим ідентифікатором 11.01.2019.
Представником позивача долучено картку субконто за договором №11.01.2019-010000508, проте даний документ не містять інформації про автора, час і місце його виготовлення, печаток, штампів, тощо.
03 травня 2024 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено Договір факторингу № 030524-12, відповідно до умов якого ТОВ «Новий колектор» набув за плату права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
До договору долучено Акт прийому-передачі переліку №1 від 03 травня 2024 року та перелік №1 реєстру боржників, де зазначено, що ОСОБА_1 має борг за договором від 11.01.2019 року.
Долучено довідку від ТОВ «Новий колектор» про розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 11.01.2019-010000508від 11.01.2019 року станом на 28.01.2025 року, яка становить 17 800 грн, з яких 10 000 грн заборгованості по тілу кредиту, 2 800 грн заборгованості за відсотками, 5 000 грн заборгованості за штрафом.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Згідно із положеннями статей 1046-1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Також позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
При цьому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позивач має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки (Постанова ВП ВС від 28.03.2018 № 444/9519/12, Постанова ВС від 01.09.2022 № 225/3427/15-ц).
Також відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Аналізуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів, що між первісним позикодавцем та відповідачем 11.01.2019 року укладено кредитний договір № 11.01.2019-010000508у електронній формі відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Електронний підпис відповідача накладений лише на заявку на отримання кредиту, тому відсутні підстави стверджувати, що сторони обумовили істотні умови договору як то розмір кредиту та суму відсотків, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо.
Також відсутні докази, що первісним кредитором ТОВ «Споживчий центр» на картку відповідача надано кредитний ліміт у розмірі 10 000 грн та що вказані кошти отримані відповідачем.
Позивачем не долучено квитанції про перерахування коштів на картку відповідача, доказів належності відповідачу певної картки, виписки про рух коштів по картці, тощо.
Також позивач не використав своє процесуальне право про отримання вказаної інформації, що складає банківську таємницю, у порядку витребування доказів у справі.
Таким чином, позивачем не доведено як факту укладення, так і факту виконання первісним позикодавцем умов договору № 11.01.2019-010000508 щодо видачі коштів, який би породжував обов`язок відповідача повернути надані кошти та виконати інші обов`язкові платежі згідно з умовами договору.
Крім того, позивачем не надано розрахунку заборгованості відповідача перед первісним кредитором за вказаним договором. Документ Картка субконто за договором № 11.01.2019-010000508 також не відповідає вимогам статей 78, 79 ЦПК України щодо допустимості та достовірності доказів.
Довідка про розмір заборгованості, видана ТОВ «Новий колектор», є похідним документом, тому не підтверджує правильність нарахування сум заборгованостей первинним кредитором, оскільки згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.
У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача судових витрат та витрат пов`язаних з надання правової допомоги.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – залишити без задоволення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Києво-Святошинським районним судом Київської області за заявою відповідача протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 30 квітня 2026 року.

Суддя           Ірина КОЗАК