ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 року	справа № 380/11134/26	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування постанови,-

встановив:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті, у якій просить суд визнати протиправною та скасувати Постанову про застосування адміністративно- господарського штрафу № ОПШ 111178 від 20.05.2026, винесену Управлінням державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті у справі № 1444.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він не є автомобільним перевізником, транспортний засіб зареєстрований на нього як на фізичну особу, а перевезення здійснювалося для власних потреб і не є господарською діяльністю. Під час розгляду справи 20.05.2026 позивач особисто заявляв ті самі заперечення та відмовився підписати Постанову, оскільки в ній його безпідставно зазначено як «ФОП» (суб`єкта господарювання). Незважаючи на це, відповідач виніс Постанову, не спростувавши доводів позивача та не встановивши, що спірне перевезення мало характер господарської діяльності. Просив позов задовольнити.
Ухвалою судді від 3.06.2026 відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення мотивує тим, що у ході рейдової перевірки транспортного засобу було встановлено порушення ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» - на момент перевірки відсутня товарно- транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» - на момент перевірки відсутня цілісна табличка тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ внесеним до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють установлення та технічне обслуговування контрольних пристроїв (тахографів) в автомобільних ТЗ, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачено статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абз. 3. част. 1. За результатами рейдової перевірки складено Акт № ЕАР 013110 від 8.04.2026. Водій від ознайомлення зі змістом вказаного Акту відмовився. Позивачу було направлено повідомлення № 30313/33.2/24-26 від 20.04.2026 року про розгляд матеріалів справи. За результатом розгляду справи про порушення відносно Позивача було винесено Постанову про застосування адміністративного-господарського штрафу № ОПШ 111178 від 20.05.2026 за ч. 1 абз.3 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Вважає, що Управлінням державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті, дотримано процедуру розгляду Акту № ЕАР 013110 від 8.04.2026. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
22.06.2026 позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що він не є автомобільним перевізником та перевезення вантажу не здійснював, він не керував транспортним засобом. Транспортний засіб було передано у тимчасове безоплатне користування ОСОБА_2 на підставі усної домовленості. Вантаж належав ОСОБА_2 , що підтверджується видатковою накладною. ОСОБА_2 не є фізичною особою-підприємцем та автомобільним перевізником, не надавав і не отримував послуг з перевезення, плата за перевезення не сплачувалася та не отримувалася. Жоден з учасників не надавав послуг з перевезення вантажу, мало місце переміщення власного вантажу для власних потреб. 
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Враховуючи наведене, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, заперечення відповідача, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.
Суд встановив, що 8 квітня 2026 року на а/д Н-13 Львів-Самбір-Ужгород 89 км., старшим державний інспектор Відділу державного контролю на наземному транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Львівській області зупинив транспортний засіб марки КАМАЗ, державний номерний знак – НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який здійснював внутрішні перевезення вантажів.
У ході рейдової перевірки транспортного засобу було встановлено порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» - на момент перевірки відсутня товарно- транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» - на момент перевірки відсутня цілісна табличка тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ внесеним до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють установлення та технічне обслуговування контрольних пристроїв (тахографів) в автомобільних ТЗ, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачено абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
За результатами рейдової перевірки 8.04.2026 складено Акт № ЕАР 013110 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.
Водій від ознайомлення зі змістом Акту № ЕАР 013110 від 8.04.2026 відмовився.
Відповідач направив Позивачу повідомлення № 30313/33.2/24-26 від 20.04.2026 про розгляд матеріалів справи рекомендованим відправленням № R067152015329 засобами поштового зв`язку оператора «Укрпошта», яким Позивача було запрошено на розгляд матеріалів справи про порушення № 1444, який відбувся 20.05.2026 о 10:00 год, в приміщенні Управління державного нагляду (контролю) у Львівській області, за адресою: Львівська обл., Львівський р-н., с. Малехів, вул. Івасюка 8.
За результатом розгляду справи про порушення, відносно Позивача було винесено Постанову про застосування адміністративного-господарського штрафу № ОПШ 111178 від 20.05.2026 року, за ч. 1 абз.3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Позивач не погоджується з прийнятим рішенням відповідача, тому звернувся до суду з цим позовом. 
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався такими нормами законодавства.
Відповідно до частин сьомої, чотирнадцятої статті 6 Закону України від 5 квітня 2001 року №2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» (надалі - Закон №2344-ІІІ) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті. Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Положенням про Державну службі України з безпеки на транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 передбачено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад та територій (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Статтею 1 Закону № 2344-Ш визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Суд встановив, що під час перевірки посадовими особами відповідача було виявлено порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме: ст. 48 Закону № 2344-Ш - на момент перевірки відсутня товарно- транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, ст. 48 Закону № 2344-Ш «Про автомобільний транспорт» - на момент перевірки відсутня цілісна табличка тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ внесеним до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють установлення та технічне обслуговування контрольних пристроїв (тахографів) в автомобільних ТЗ, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачено абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-Ш.
Транспортний засіб КамАЗ ВС2942ЕР зареєстрований за позивачем як за фізичною особою — ОСОБА_1 (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , видане ТСЦ 4648).
Щодо порушення ст. 48 Закону № 2344-Ш - на момент перевірки відсутня товарно- транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 48 Закону №2344-ІІІ встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. 
Відповідно до частини 2 статті 48 Закону № 2344-III документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством, для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Згідно з частиною другою статті 49 Закону № 2344-III водій транспортного засобу зобов`язаний: мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
Суд встановив, що під час проведення перевірки водій в порушення вимог статті 48 Закону № 2344-III не надав належним чином оформлену товарно-транспортну накладну, що зафіксовано в Акті № ЕАР 013110 від 8.04.2026.
Суд зазначає, що до відповіді на відзив позивач надав видаткову накладну від 8.04.2026 №12 на вантаж (обрізки паливні).
Однак, вказана видаткова накладна не була надана як під час проведення перевірки, так і при поданні позову до суду.
Крім того, надання видаткової накладної від 8.04.2026 №12 на вантаж (обрізки паливні) з відповіддю на відзив не спростовує факту відсутності товарно-транспортної накладної, що зафіксовано в Акті № ЕАР 013110 від 8.04.2026.
Водій від ознайомлення зі змістом Акту № ЕАР 013110 від 8.04.2026 відмовився.
Статтею 1 Закону № 2344-III визначено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.
Частиною 3 статті 48 Закону № 2344-III встановлено обов`язкові реквізити які зазначаються при оформленні товарно-транспортної накладної, серед іншого це код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер вантажовідправника, вантажоодержувача, автомобільного перевізника, а також транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто.
Згідно з розділом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363 товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Пунктом 11.1 Правил № 363 визначено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, яка містить всі обов`язкові реквізити, визначені Законом України «Про автомобільний транспорт», форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Верховний Суд в постанові від 14.11.2024 у справі № 420/24932/23 зауважує, що формування та збір документів для перевезення завершується на початок руху та всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія під час перевірки, тобто саме на місці зупинки мають бути надані первинні документи, інші документи, на підставі яких здійснюється перевезення та саме на підставі цих, а не складених в інший час документів та наявних поза місцем події.
Отже, чинним законодавством визначено істотні дані, що має містити ТТН, зокрема: код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України автомобільного перевізника; прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; транспортний засіб, його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто.
Позивач не спростовує відсутність товарно-транспортної накладної під час здійснення 8 квітня 2026 року внутрішніх перевезень вантажів на а/д Н-13 Львів-Самбір-Ужгород.
Тобто, під час спірної перевірки була встановлена відсутність належно оформленої ТТН, що посадовими особами контролюючого розглядалося як відсутність цього документу.
Таким чином, під час проведення перевірки водій, в порушення вимог статті 48 Закону № 2344-III, не надав належним чином оформлену товарно-транспортну накладну.
Щодо відсутності цілісної таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ внесеним до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють установлення та технічне обслуговування контрольних пристроїв (тахографів) в автомобільних ТЗ, суд зазначає наступне.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (надалі – Положення № 340).
Пунктом 6.1 Положення № 340, серед іншого регламентовано, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Згідно з даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу КАМАЗ 4310, д.н.з., НОМЕР_1 , повна маса останнього складає 15100 кг, тобто 15,1 тон.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція № 385).
Відповідно до п. 3.3 Інструкції №385 водій транспортного засобу, у разі використання цифрового тахографа - використовує особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Тобто, приписами пункту 3.3 Інструкції №385 передбачена конструкція "використання водієм карти кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом", правова природа такого правила в сукупністю з необхідністю ведення обліку робочого часу направлена на організацію безпечної праці та недопущення настання пов`язаних з цим негативних наслідків.
Пунктом 8 Розділу ІІІ Інструкції № 385 визначено, що автомобільні перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів та здійснюють періодичні інспекції, які серед іншого включають перевірку: наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку.
Пунктом 13 Розділу ІІ Інструкції № 385 передбачено, що у разі якщо за результатами періодичної перевірки та адаптації тахографа встановлено його придатність до експлуатації, ПСТ здійснює маркування та опломбування тахографа і його складових відповідно до додатка 3 до цієї Інструкції.
Пунктом 3 Розділу ІІІ Інструкції № 385 визначено, що Водій транспортного засобу, обладнаного тахографом серед іншого: використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа), а також має при собі: заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР.
Враховуючи імперативні вимоги пункту 6.1 Положення № 340, а також пункту 3 та 7 Розділу ІІІ, Інструкції № 385, вантажні автомобілі повною масою більше 3,5 тонн, повинні бути обладнанні діючими та повіреними тахографами, а водії в свою чергу, на виконання вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема ст. 48, 49, Положення № 340 та Інструкції № 385, під час рейдової перевірки, повинені мати та надати для перевірки Інспектору – реєстраційні листки (тахокарти) з діючих та повірених тахографів за день перевірки та попередні 28 днів.
Позивач ні в позовній заяві, ні під час судового розгляду справи не спростовує та не заперечує порушення вимог чинного законодавства щодо відсутності цілісної таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ внесеним до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють установлення та технічне обслуговування контрольних пристроїв (тахографів) в автомобільних ТЗ.
Щодо тверджень позивача транспортний засіб не перебуває на балансі будь-якого суб`єкта господарювання і не використовується у господарській діяльності; хоча позивача зареєстровано як фізичну особу-підприємця, серед видів його господарської діяльності (КВЕД) відсутні вантажні автомобільні перевезення (КВЕД 49.41); позивач не має статусу автомобільного перевізника, не отримував ліцензій на перевезення та не здійснює перевезень на комерційній основі; у момент перевірки транспортним засобом керував не позивач, а гр. ОСОБА_2 , якому транспортний засіб було передано в тимчасове безоплатне користування. ОСОБА_2 здійснював перевезення дров (відрізків деревини) виключно для власних побутових потреб — опалення власного житла. Договору перевезення укладено не було, плата за перевезення не справлялася, вантаж не належав третім особам і не призначався для продажу чи іншого комерційного використання, суд зазначає наступне.
Відповідно до визначення, яке міститься у частині першій статті 1 Закону № 2344-ІІІ, автомобільний перевізник – фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Щодо відсутності у Позивача виду економічної діяльності (КВЕД) з вантажних автомобільних перевезень відповідач зазначає, що згідно з даними зазначеними в ЄДР у Позивача наявний вид економічної діяльності (КВЕД) 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, який включає в себе діяльність з усіх видів перевезень вантажним автомобільним транспортом.
Верховний Суд в постанові від 14.12.2023 року по справі № 340/5660/22 вказав, що «з огляду на те, що у особи відсутній такий вид економічної діяльності як здійснення вантажних перевезень є помилковими, позаяк сама по собі відсутність реєстрації суб`єктом підприємництва певного виду господарської діяльності не є безумовним свідченням того, що така діяльність ним не здійснюється».
Згідно з розділом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568 (Правила № 363): перевізник – фізична або юридична особа-суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами; товарно-транспортна документація – комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна – єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами; транспортна послуга – перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов`язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом.
Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Верховний Суд, аналізуючи у постанові від 19 жовтня 2023 року у справі №640/27759/21 законодавство, що врегульовує спірні правовідносини, зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто враховувати, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Верховний Суд у своїй постанові від 21.12.2023 у справі № 280/2150/23 зазначив, що на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не можливо визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який, у розумінні частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.
Згідно з частиною другою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для автомобільного перевізника є документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.
Разом з тим, твердження позивача про те, що транспортний засіб на момент здійснення перевірки фактично використовувався ОСОБА_2 для власних потреб не підтверджено жодними доказами, адже ні на момент здійснення рейдової перевірки, ні на момент розгляду у Відділі державного нагляду (контролю) у Львівській області справи про порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», ні тим паче на момент розгляду справи про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу. 
Суд вважає, що відповідач правомірно, на підставі отриманих документів під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, визначив, саме ОСОБА_1 як автомобільного перевізника.
Суд зазначає, що вказані обставини, зазначені позивачем у позові, були спростовані відповідачем у відзиві.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що посадові особи Укртрансбезпеки приймаючи оскаржувану постанову, діяли правомірно та на підставі діючих норм законодавства України.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач надав суду докази правомірності оскаржуваної постанови.
У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем були дотримані.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295 суд, –

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	Брильовський Роман Михайлович