ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/18837/25 пров. № А/857/51779/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суду у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сала П.І.,
суддів: Гінди О.М., Заверухи О.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача, адвоката Гук Ольги Олегівни, на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року (суддя Лунь З.І.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Львівське територіальне медичне об`єднання "Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Центр оцінювання функціонального стану особи в особі Державної установи "Український державний науково дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України", про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ: 

У вересні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач), в інтересах якого діяв адвокат Гук Ольга Олегівна (далі - представник позивача), звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства "Львівське територіальне медичне об`єднання "Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги", у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 17.1.10 рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 184/25/1512/Р щодо визначення причини інвалідності ОСОБА_1 ;
- зобов`язати експертну команду повсякденного функціонування особи при Комунальному некомерційному підприємстві "Львівське територіальне медичне об`єднання "Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги" внести зміни в пункт 17.1.10 рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 184/25/1512/Р щодо визначення причини інвалідності, а саме вказати причину інвалідності: "поранення, травми, контузії, каліцтва, захворювання або інші ушкодження здоров`я (внаслідок ракетного обстрілу)".
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок ворожого ракетного обстрілу м. Львова, який відбувся 04.09.2024, він отримав травми та поранення, які спричинили інвалідність. Разом з тим, згідно з рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 184/25/1512/Р№ 184/25/1512/Р, причиною інвалідності (третьої групи) визначено загальне захворювання. 
Позивач з таким висновком не погоджується та вважає, що це формулювання не відповідає вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам отримання травм (поранень), що слугували причиною інвалідності. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.10.20925 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення причини інвалідності належить до компетенції експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи, а перелік таких причин та їх формулювання згідно із нормами чинного законодавства є вичерпними. Відтак вимога позивача вказати причину інвалідності: "поранення, травми, контузії, каліцтва, захворювання або інші ушкодження здоров`я (внаслідок ракетного обстрілу)" не може бути задоволена. При цьому враховано, що позивач не оспорює процедуру прийняття спірного рішення, а повноваження суду щодо оцінки рішень (висновків) органів МСЕК обмежуються лише питаннями права.
У поданій апеляційній скарзі представник позивача просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. 
Вказує на те, що при вирішенні справи суд першої інстанції неправильно застосував положення Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" та відповідного Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи та дійшов помилкового висновку про правомірність визначення відповідачем причини інвалідності як "загальне захворювання". 
Наголошує, що наявні у справі медичні документи підтверджують, що інвалідність позивача настала внаслідок отриманих поранень під час ракетного обстрілу, що закономірно виключає зазначену причину. 
Стверджує, що суд не врахував розмежування понять "захворювання" та "травма (поранення)", передбачених законодавством у сфері охорони здоров`я, а також не надав належної оцінки доводам позивача щодо причинно-наслідкового зв`язку між отриманими пораненнями та встановленою інвалідністю.
Апеляційне провадження у справі відкрито ухвалою від 05.01.2026, постановленою колегією суддів у складі судді-доповідача Ніколіна В.В., суддів Гінди О.М., ОСОБА_2 . 
Наказом голови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2026 № 41/к/тв суддю ОСОБА_3 відраховано з 05.02.2026 зі штату суду у зв`язку із звільненням у відставку за рішенням Вищої ради правосуддя від 05.02.2026 № 160/0/15-26.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2026 суддею-доповідачем для розгляду справи визначено суддю Восьмого апеляційного адміністративного суду Сала П.І.
Ухвалою від 31.03.2026 колегії у складі судді-доповідача Сала П.І., суддів Гінди О.М., Заверухи О.Б. справу прийнято до свого провадження з призначенням до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 отримав травми та поранення внаслідок ракетного обстрілу м. Львова 04.09.2024, що підтверджується виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.
Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 184/25/1512/Р від 06.03.2025 позивачу встановлено третю групу інвалідності за основним діагнозом: Т06.8 - Інші уточненні травми з залученням декількох ділянок тіла, супутні діагнози: Z98.8 - Інший уточнений стан після хірургічного втручання. Ускладнення основного діагнозу: R26.8 - інші та неуточнені порушення ходи та рухливості; H 72.0 центральна перфорація барабанної перетинки. 
Водночас згідно з пунктом 17.1.10 цього рішення причиною інвалідності визначено загальне захворювання.
Позивач з таким формулюванням причини інвалідності не погоджується, оскільки воно виключає можливість отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, а тому звернувся до суду з цим позовом.
Оцінюючи висновки суду, рішення якого переглядається, та аргументи учасників справи з урахуванням меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.
Положення пункту 9 частини першої статті 19 КАС України передбачають, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.
Поряд з цим, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17 березня 2020 року у справі № 240/7133/19, від 25 вересня 2018 року у справі №804/800/16, від 26 вересня 2018 року у справі № 817/820/16, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку МСЕК, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд вправі перевірити законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів законодавчих актів про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.
Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон №875-ХІІ).
За визначеннями термінів, наведеними у статті 1 цього Закону, особа з інвалідністю - особа із стійкими фізичними, психічними, інтелектуальними або сенсорними порушеннями, які при взаємодії з різними бар`єрами можуть заважати її повній та ефективній участі в житті суспільства нарівні з іншими.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 875-ХІІ інвалідність повнолітній особі встановлюється за результатами оцінювання повсякденного функціонування особи, проведеного експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону № 875-ХІІ захист прав, свобод і законних інтересів осіб з інвалідністю забезпечується в судовому або іншому порядку, встановленому законом.
Особа (її уповноважений представник) має право оскаржити рішення медико-соціальної експертної комісії, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи в порядку адміністративного оскарження відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру" з урахуванням особливостей, встановлених Основами законодавства України про охорону здоров`я, та/або в судовому порядку.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 69-1 Закону України від 19 листопада 1992 року № 2801-XII "Основи законодавства України про охорону здоров`я" комплексна оцінка обмежень життєдіяльності особи проводиться з метою визначення обмежень, що перешкоджають або унеможливлюють виконання особою повсякденної діяльності у спосіб та в об`ємі нарівні з іншими людьми і призводять до обмеження життєдіяльності.
Комплексна оцінка обмежень життєдіяльності особи може включати в себе оцінювання у сфері охорони здоров`я, соціальній, освітній cферах, сфері зайнятості, сфері фізичної культури та спорту та інших сферах життєдіяльності за потреби особи.
Оцінювання у сфері охорони здоров`я проводиться шляхом оцінювання повсякденного функціонування особи.
Постановою Кабінету Міністрів України України № 1338 від 15.11.2024 затверджено Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, критерії направлення на оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - Порядок) та Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - Положення).
Згідно з п. 1 Порядку цей порядок визначає процедуру проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, а саме повнолітніх громадян України, іноземців або осіб без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах, з обмеженнями повсякденного функціонування або з інвалідністю з метою встановлення причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, соціальній та психологічній реабілітації, а також складення та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю на основі комплексного реабілітаційного обстеження особи та індивідуального реабілітаційного плану (за наявності).
Відповідно до пп. 15 п. 9 Положення експертні команди встановлюють причинний зв`язок інвалідності осіб за наявністю документів, що їх підтверджують, визначених пунктом 22 Порядку.
За приписами пп. 5 п. 23 Порядку на підставі документів, зазначених у пункті 22 цього Порядку, експертною командою фіксується причина інвалідності: 
1) загальне захворювання;
2) інвалідність з дитинства;
3) нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я);
4) професійне захворювання;
5) травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання:
1) одержані під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язані з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, що визнані такими згідно із законодавством, в районі воєнних дій на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час;
2) одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди;
3) одержані в районах бойових дій у період Другої світової війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період;
4) поранення чи інші ушкодження здоров`я одержані під час антитерористичної операції або заходів проти військової агресії Російської Федерації проти України;
5) одержані під час виконання робіт, пов`язаних з розмінуванням боєприпасів, незалежно від часу їх виконання;
6) одержані у неповнолітньому віці внаслідок воєнних дій громадянської та Другої світової воєн та в повоєнний період;
7) пов`язані з участю у бойових діях та перебуванням на території іншихдержав;
8) пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків;
9) одержані внаслідок політичних репресій;
10) пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій;
11) поранення, травми, каліцтва, контузії чи інші ушкодження здоров`я, отримані під час участі у Революції Гідності;
12) пов`язані із забезпеченням проведення антитерористичної операції або заходів проти військової агресії Російської Федерації проти України;
13) одержані під час виконання службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, Служби судової охорони;
14) пов`язані з проходженням військової служби, служби в органах внутрішніх справ, поліції, Службі судової охорони, СБУ, інших військових формуваннях;
15) одержані в результаті нещасного випадку (гострого професійного захворювання (отруєння), аварії), пов`язаного з проходженням військової служби або виконанням службових обов`язків.
Отже, пунктом 23 Порядку встановлено вичерпний перелік причин інвалідності, які допускаються у таких формулюваннях: 1) загальне захворювання; 2) інвалідність з дитинства; 3) нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я); 4) професійне захворювання; 5) травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання.
Водночас формулювання причини інвалідності "травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання" можливе лише щодо чітко визначеного суб`єктного складу (військовослужбовців, правоохоронців та інших захисників України) та за наявності чітко визначених підстав, які пов`язані із захистом Батьківщини або виконанням військового, службового, громадянського чи іншого обов`язку. 
Колегія суддів зауважує, що одним із конституційних принципів, на якому повинна базуватися діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування, є принцип, відповідно до якого ці органи, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).
Тобто діяльність органів державної влади в Україні здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". 
Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Наведені приписи поширюються у тому числі на експерті команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, які діють відповідно до наданих їм повноважень та не вправі виходити за межі своєї компетенції та владно-управлінських функцій, зокрема змінювати визначені законом формулювання причин інвалідності.
Враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про безпідставність та неможливість задоволення вимоги позивача вказати причину отриманої ним інвалідності як "поранення, травми, контузії, каліцтва, захворювання або інші ушкодження здоров`я (внаслідок ракетного обстрілу)", що не відповідає пункту 23 Порядку та повноваженням відповідача.
Додатково надана апелянтом постанова слідчого від 10.12.2025 про визнання ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за фактом нанасення ракетного обстрілу м. Львова 04.09.2024, вищезазначеного висновку суду не змінює. 
Колегія суддів наголошує, що у спірних правовідносинах екпертна команда позбавлена повноважень самостійно змінювати, доповнювати чи розширювати визначений законом вичерпний та імперативний перелік дозволених формулювань. 
Крім того, оскільки законодавством не передбачено право відповідача самостійно розширювати цей перелік чи вносити до відповідних формулювань додаткові текстові уточнення, як-от "внаслідок ракетного обстрілу", встановлення базової причини інвалідності "загальне захворювання", не свідчить про неправомірність оскаржуваного рішення у ситуації, коли незгода позивача із таким рішенням заснована лише на вимозі змінити формулювання за відсутності для цього належних правових підстав. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не вказують на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми матеріального права. Суд правильно та повно з`ясував обставини справи та надав їм об`єктивну юридичну оцінку відповідно до вимог чинного законодавства.
Водночас у контексті оцінки аргументів скаржника колегія суддів бере до уваги, що згідно з рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року (пункт 29) статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Крім того, на погляд ЄСПЛ в аспекті оцінки аргументів учасників справи (рішення у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01, від 6 вересня 2005 року, пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00, від 18 липня 2006 року, пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року, пункт 58), принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Частиною першою статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведені вище мотиви, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Оскільки суд апеляційної інстанції не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 308, 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у справі № 380/18837/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач	 	П. І. Сало 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. Б. Заверуха  	
Повне судове рішення складено 10.06.26