ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 160/122/25
адміністративне провадження № К/990/9195/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Блажівської Н.Є.,
суддів: Желтобрюх І.Л., Білоуса О.В.,
за участі: 
секретаря судового засідання Бенчук О.О.
представника Позивача -Сидорова Ю.В.
представника Відповідача - Стець А.О.
розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року (суддя Бондар М.В.)
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 7 січня 2026 року (судді: Добродняк І.Ю., Семененко Я.В., Суховаров А.В.)
у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ"
до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
УСТАНОВИВ:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. Короткий зміст позовних вимог
Публічне акціонерне товариство "АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ" (далі також - Позивач, ПАТ "АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ") звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі також - Відповідач, СМУ ДПС по роботі з ВПП), в якому просив:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №915/32-00-07-03-19 від 24 жовтня 2024 року за формою "В1", яким підприємству було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (ПДВ) у розмірі 7 947 691,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 3 973 845,50 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство стверджувало, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, є безпідставними та не ґрунтуються на реальних обставинах його фінансово-господарської діяльності. Позивач наголошував, що ним було надано всі необхідні первинні документи, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій із дев`ятьма контрагентами (ТОВ "ПРОМХІМТЕХ ЛТД", ТОВ "БК "МЕТКОМ ІНВЕСТ", ТОВ "БІО ТРАНС СЕРВІС", ТОВ "ГУДВІЛ", ПП "ВБК НІКОНС", ТОВ "ГАРДА СЕКЮРІТІ", ТОВ "АБМ ПАРТС", ТОВ ВФ "РУБІКОН", ТОВ НВП "СПЕЦІНСТРУМЕНТ").
Крім того, Позивач зазначав, що посилання податкового органу на податкову інформацію в інформаційно-аналітичних базах щодо контрагентів по ланцюгах постачання (зокрема, щодо відсутності матеріальних та трудових ресурсів) не є належним доказом нереальності операцій. Товариство вказувало, що воно не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства іншими суб`єктами господарювання, які перебувають поза межами його впливу, а самі операції мали розумну економічну причину (ділову мету) та призвели до реальних змін у майновому стані підприємства.
1.2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 17 червня 2025 року задовольнив адміністративний позов ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" у повному обсязі та визнав протиправним і скасував податкове повідомлення-рішення № 915/32-00-07-03-19 від 24 жовтня 2024 року.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції вказав, що Позивач надав усі необхідні первинні документи з належними реквізитами, які підтверджують реальний характер господарських операцій, рух активів та зміни у власному капіталі Підприємства. Водночас Відповідач не довів безтоварність операцій, їх фіктивність або відсутність розумної економічної причини (ділової мети).
Суд також зазначив, що недостатність у контрагентів власних ресурсів чи персоналу не свідчить про нереальність господарських операцій, оскільки суб`єкти господарювання можуть залучати ресурси третіх осіб. Крім того, законодавство не ставить право платника податку на податковий кредит у залежність від дотримання податкової дисципліни його контрагентами.
Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 7 січня 2026 року залишив апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та додатково зазначив, що податкова інформація з інформаційно-аналітичних баз органів ДПС щодо контрагентів за ланцюгом постачання має лише інформативний характер і не доводить вчинення Позивачем податкового правопорушення.
Апеляційний суд визнав неістотними недоліки первинних документів, на які посилався контролюючий орган (зокрема, відсутність окремих реквізитів, дат або використання іноземної мови), оскільки вони не перешкоджають ідентифікації господарських операцій та їх учасників.
Крім того, суд зазначив, що матеріали кримінальних проваджень щодо контрагентів за відсутності обвинувального вироку не мають преюдиційного значення для цієї справи та не підтверджують фіктивності господарських операцій.
Також апеляційний суд встановив, що контролюючий орган не довів недобросовісність, нерозумність або відсутність належної обачності з боку Позивача при виборі контрагентів.
2. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
2.1. Доводи Відповідача (особи, яка подала касаційну скаргу)
Так, Відповідач наполягає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, а підставою касаційного оскарження визначив пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідач у касаційній скарзі зазначає, що під час вирішення спору суди попередніх інстанцій не врахували правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові у справі № 160/122/25, а також у постановах від 12 лютого 2025 року у справі № 240/8787/23, від 13 лютого 2025 року у справі № 520/24195/21, від 12 лютого 2025 року у справі № 810/3405/18, від 5 лютого 2025 року у справі № 822/1856/17, від 5 лютого 2025 року у справі № 826/13139/17, від 29 січня 2025 року у справі № 804/4134/18, від 15 січня 2025 року у справі № 804/11314/15, від 5 травня 2023 року у справі № 1340/5998/18 та від 5 травня 2023 року у справі № 160/15514/20.
Крім того, у касаційній скарзі наведено посилання на постанови Верховного Суду від 7 липня 2022 року у справі № 160/3364/19, від 18 грудня 2018 року у справі № 816/1118/17, від 15 січня 2019 року у справі № 809/2918/13-а, від 14 червня 2022 року у справі № 826/8337/17, від 23 липня 2023 року у справі № 320/1569/19, від 3 серпня 2020 року у справі № 826/7917/17, від 23 травня 2018 року у справі № 804/2551/13-а, від 10 листопада 2020 року у справі № 440/3779/18, від 17 квітня 2018 року у справі № 826/14549/15, від 6 лютого 2018 року у справі № 816/166/15-а, від 13 серпня 2020 року у справі № 520/4829/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 140/1845/19, від 17 вересня 2020 року у справі № 810/2202/16, від 12 червня 2018 року у справі № 825/3419/14, а також на постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 та від 7 квітня 2021 року у справі № 813/1200/18, від 19 червня 2020 року у справі № 140/388/19, від 7 жовтня 2019 року у справі № 1540/4792/18, від 3 серпня 2022 року у справі № 640/20949/18, від 11 лютого 2021 року у справі № 803/484/17, від 21 квітня 2021 року у справі № 815/2417/16, від 30 червня 2021 року у справі № 804/1267/16, від 11 листопада 2020 року у справі № 320/1147/19, від 24 листопада 2020 року у справі № 813/3034/15, від 3 жовтня 2022 року у справі № 804/1545/17, від 31 березня 2021 року у справі № 280/1197/20, від 13 вересня 2023 року у справі № 580/5634/22, від 28 березня 2024 року у справі № 120/7614/22, від 23 лютого 2024 року у справі № 813/1777/16, від 28 лютого 2023 року у справі № 580/3850/19, від 21 жовтня 2021 року у справі № 802/1464/17-а, від 29 серпня 2018 року у справі № 815/2119/17, від 31 січня 2020 року у справі № 826/15328/18, від 18 березня 2020 року у справі № 804/708/16, від 9 жовтня 2019 року у справі № 808/9397/13-а, від 26 грудня 2023 року у справі № 480/2423/21, від 21 червня 2023 року у справі № 320/3821/20, від 7 грудня 2022 року у справі № 420/5752/20, від 14 липня 2022 року у справі № 260/4504/20, від 9 лютого 2022 року у справі № 360/80/20, від 11 січня 2023 року у справі № 826/11054/15, постанова Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2022 року у справі № 2-591/11, від 16 березня 2020 року у справі № 2-а-5053/10/0270.
Відповідач доводить, що суди попередніх інстанцій не дотрималися вимог КАС України щодо всебічного та повного з`ясування обставин справи, зокрема не надали належної оцінки доводам податкового органу, викладеним в акті перевірки.
На переконання Відповідача, акт податкової перевірки є першочерговим доказом, який містить детальну інформацію про виявлені порушення, проте суди безпідставно нівелювали його значення.
Відповідач вважає, що правові наслідки у вигляді формування податкового кредиту виникають лише за наявності сукупності обставин, включаючи фактичне (реальне) здійснення операцій, чого у спірних правовідносинах не відбулося.
Податковий орган вказує на відсутність розумної економічної причини (ділової мети) укладених правочинів, оскільки задекларовані операції не були спрямовані на отримання реального економічного ефекту, а лише на створення штучних підстав для бюджетного відшкодування ПДВ.
Скаржник акцентує увагу на тому, що формальне складання первинних документів за відсутності фактичного руху активів не може бути підставою для формування даних податкового обліку.
Відповідач наголошує на об`єктивній неможливості виконання робіт та надання послуг контрагентами (ТОВ "БК "МЕТКОМ ІНВЕСТ", ТОВ "БІО ТРАНС СЕРВІС", ТОВ "ГАРДА СЕКЮРІТІ" та іншими) через відсутність у них достатньої кількості кваліфікованого персоналу, основних фондів, складських приміщень та транспортних засобів. На підставі даних АІС "Податковий блок" та інформації з реєстрів МВС встановлено, що контрагенти Позивача не мали власних чи орендованих потужностей для виробництва та транспортування задекларованих ТМЦ.
Також, Відповідач вказує на юридичну дефектність наданих документів: відсутність у них обов`язкових реквізитів, підписів відповідальних осіб, дат складання та невідповідність номенклатури товарів/послуг.
Окремо Відповідач звертає увагу, що значна частина первинних документів та додатків до договорів складена недержавною мовою без автентичного перекладу, що є порушенням вимог Конституції України, Закону "Про забезпечення функціонування української мови як державної" та Положення №88.
Позиція Відповідача ґрунтується також й на тому, що контрагенти Позивача виконували роботи підвищеної небезпеки (будівельні, вантажно-розвантажувальні, охоронні), не маючи на це відповідних дозволів Держпраці та ліцензій, що прямо заборонено умовами договорів та чинним законодавством.
Відповідач також вважає необхідним врахувати наявність кримінальних проваджень щодо Позивача та його контрагентів за фактами ухилення від сплати податків та легалізації коштів, що свідчить про сумнівну ділову репутацію та спрямованість дій на отримання неправомірної податкової вигоди. Зібрана податковим органом інформація з баз даних ДПС, на думку контролюючого органу, підтверджує "обрив ланцюга постачання" та неможливість ідентифікації реального виробника товарів, що свідчить про фіктивність операцій
З урахуванням цього Відповідач просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 7 січня 2026 року у справі № 160/122/25 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ "АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ" у повному обсязі.
2.2. Позиція Позивача, викладена у відзиві на касаційну скаргу 
Позиція ґрунтується на твердженні про повну необґрунтованість та помилковість доводів Відповідача через їхню невідповідність нормам податкового законодавства, Конституції України та релевантній практиці Верховного Суду.
Позивач наголошує, що факт здійснення господарських операцій (поставка товарів, виконання робіт, надання послуг) з усіма переліченими контрагентами підтверджується повним пакетом первинних документів. Ці документи відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", містять усі необхідні реквізити та є достатніми доказами руху активів і зміни у власному капіталі підприємства.
Будь-які поодинокі випадки складання документів недержавною мовою (наприклад, внутрішніх складських документів або тендерної документації для іноземних фахівців) або неістотні недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для невизнання операцій, оскільки вони не перешкоджають ідентифікації осіб, змісту та обсягу операцій.
ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" стверджує, що не може нести відповідальність за можливі порушення податкової дисципліни або правил ведення обліку своїми контрагентами. Податкове законодавство не ставить право покупця на податковий кредит у залежність від дотримання податкової дисципліни продавцем або наявності у останнього певної кількості персоналу чи основних фондів.
Позивач зазначає, що відсутність у контрагентів власних транспортних засобів, складів чи великої кількості персоналу не свідчить про нереальність операцій, оскільки такі ресурси можуть залучатися на умовах оренди, аутсорсингу або субпідряду. Твердження податкового органу, засновані виключно на аналізі баз даних ДПС, мають лише інформативний характер і не є належними доказами порушень.
Товариство підтверджує, що здійснює ретельний відбір постачальників через тендерні процедури (система SRM) та перевірку службою економічної безпеки, що унеможливлює відносини з фіктивними суб`єктами.
Стосовно ненадання "постових відомостей" чи перепусток під час перевірки, Позивач пояснює, що такі документи є внутрішніми документами контрагентів, не відносяться до первинних документів бухгалтерського обліку ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" і не впливають на показники податкової звітності.
На підставі викладеного Позивач вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про незаконність податкових повідомлень-рішень, а тому касаційна скарга податкового органу підлягає залишенню без задоволення.
З урахуванням цього просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін. 
3. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ
За результатами проведеної Відповідачем перевірки складено акт від 26 вересня 2024 року № 863/32-00-07-03-14/24432974, в якому встановлено порушення вимог пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1- 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (далі також - ПК України), що призвело до завищення податкового кредиту на суму 7 947 691 грн та, відповідно, до завищення суми бюджетного відшкодування за липень 2024 року на ту ж суму (порушення пункту 200.1, абзацу б) пункту 200.4 статті 200 ПК України).
Вказані висновки обґрунтовані тим, що за результатами вибіркової перевірки показника рядка 10.1 податкової декларації з ПДВ за липень 2024 року встановлено його завищення на суму 7 947 691 грн у зв`язку з відображенням господарських операцій з контрагентами, які не мали достатніх ресурсів для їх фактичного здійснення (зокрема, відсутність необхідної кількості персоналу, основних засобів, матеріально-технічної бази тощо).
Зазначені висновки обґрунтовані тим, що Позивачем відображено у податковому обліку господарські операції з контрагентами, які, на думку контролюючого органу, не мали реальної можливості їх здійснення (зокрема, у зв`язку з недостатньою кількістю персоналу, відсутністю або недостатністю основних засобів і матеріально-технічної бази, відсутністю виробничих можливостей, фактичних виробників у ланцюгу постачання, а також невідповідністю обсягів операцій наявним ресурсам).
Такі висновки зроблено щодо взаємовідносин із: ТОВ "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "МЕТКОМ ІНВЕСТ" (3 181 803 грн), ТОВ НВП "СПЕЦІНСТРУМЕНТ" (17 317 грн), ТОВ "ПРОМХІМТЕХ ЛТД" (9 440 грн), ТОВ "ГУДВІЛ" (16 962 грн), ПП "ВБК НІКОНС" (191 645 грн), ТОВ "БІО ТРАНС СЕРВІС" (3 874 598 грн), ТОВ "ГАРДА СЕКЮРІТІ" (640 821 грн), ТОВ "АБМ ПАРТС" (10 226 грн), ТОВ ВФ "РУБІКОН" (4 880 грн).
В акті перевірки також зазначено, що з метою отримання пояснень та документів Позивачу направлено запит від 24 вересня 2024 року № 4219/6/32-00-07-03-04, однак письмові пояснення щодо встановлених порушень не надано.
Водночас у акті перевірки вказано, що висновки зроблено на підставі аналізу документів, перелік яких наведено у додатку № 1 до акта перевірки, зокрема: реєстраційних та установчих документів, первинних бухгалтерських документів (у тому числі головних книг, оборотно-сальдових відомостей, актів звірки, накладних, актів виконаних робіт, ТТН, сертифікатів), договорів, банківських документів, податкової звітності з ПДВ, податкових накладних і розрахунків коригування, а також митних декларацій (вибірково).
На підставі зазначеного акта 24 жовтня 2024 року Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 7 947 691 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 3 973 845,50 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, 31 жовтня 2024 року ПАТ "АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ" подало скаргу в адміністративному порядку, однак рішенням ДПС України від 16 грудня 2024 року № 37590/6/99-00-06-01-04-06 скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін.
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
4.1. Оцінка доводів учасників справи й висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Верховний Суд, заслухавши представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права в межах, встановлених статтею 341 КАС України, виходить з такого.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Як передбачено пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи;
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).
За змістом пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до положень пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету
Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можна дійти висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкової вигоди виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної та зареєстрованої податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.
Водночас норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкової вигоди, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.
У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є фіктивними, сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, якщо її узагальнити, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді права платника податків на формування в податковому обліку податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язано з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника. Господарські операції мають відповідати економічному змісту, відображеному в укладених платником податків договорах, та підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податків даних податкового обліку.
Верховним Судом вже сформована стала та послідовна правова позиція щодо застосування наведених норм права. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 липня 2022 року у справі № 160/3364/19, виснувала, зокрема, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Такий висновок Велика Палата зробила, застосувавши норму частини восьмої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", згідно з якою відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Цю норму Велика Палата тлумачила як таку, в якій відображено принцип індивідуальної відповідальності платника податків за внесення недостовірних відомостей до первинних документів.
Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на те, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі лише наявність вироку щодо контрагента платника податків, факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах, на які покликається Відповідач у касаційній скарзі.
Як установили суди попередніх інстанцій, взаємовідносини Позивача з ТОВ "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "МЕТКОМ ІНВЕСТ" стосувалися виконання будівельно-монтажних робіт на об`єкті "Нове будівництво хвостосховища "III карта" рудозбагачувальної фабрики, що включали, зокрема, постачання обладнання, монтаж та пусконалагоджувальні роботи, що підтверджується договорами підряду, актами приймання виконаних робіт (форми КБ-2в), видатковими та податковими накладними, рахунками, актами коригування вартості дизельного пального, актами постачання обладнання, та товарно-транспортними накладними.
Водночас суд першої інстанції встановив, з чим погодився й суд апеляційної інстанції, що ТОВ "БК "МЕТКОМ ІНВЕСТ" мало необхідні дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки та використання відповідного обладнання. Суд також з`ясував, що пальне і матеріали доставлялися безпосередньо субпідрядникам, перелік яких був погоджений сторонами, що підтверджується накладними та товарно-транспортними документами.
Операції з ТОВ "БІО ТРАНС СЕРВІС" полягали у наданні спеціалізованих послуг із заміщення природного газу біопаливом на виробничих потужностях Позивача, що підтверджується договором, актами надання послуг, податковими та товарно-транспортними накладними, а також документами щодо введення обладнання в експлуатацію.
Взаємовідносини з ТОВ "ГАРДА СЕКЮРІТІ" стосувалися надання охоронних послуг, що підтверджується відповідним договором, актами надання послуг та рахунками на оплату.
Послуги ТОВ "ГУДВІЛ" полягали в організації перевалки металопродукції, включаючи її зберігання та обробку, що підтверджується договором, актами надання послуг, відомостями щодо обробленого вантажу та рахунками-фактурами.
ПП "ВИРОБНИЧО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ НІКОНС" виконувало ремонтні та будівельні роботи на об`єктах Позивача, що підтверджується договорами підряду, актами приймання виконаних робіт та платіжними документами.
Крім того, Позивачем задекларовано операції з постачання товарно-матеріальних цінностей, зокрема: з ТОВ НВП "СПЕЦІНСТРУМЕНТ" - щодо постачання інструментальної продукції; з ТОВ "ПРОМХІМТЕХ ЛТД" - щодо постачання комплектуючих виробів; з ТОВ "АБМ ПАРТС" - щодо постачання запасних частин; з ТОВ ВФ "РУБІКОН" - щодо постачання товарів виробничого призначення, що підтверджується договорами, видатковими накладними, прибутковими ордерами та рахунками.
Суди попередніх інстанцій, оцінивши надані докази, дійшли висновку, що господарські операції Позивача з контрагентами були фактично здійснені та підтверджені документально, а їх виконання призвело до реального руху активів у процесі господарської діяльності.
Відповідач під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій наполягав на тому, що більшість контрагентів Позивача не мали реальної можливості надати задекларовані послуги та поставити товари у зв`язку з недостатньою кількістю працівників та відсутністю необхідних ресурсів. Зокрема, щодо ТОВ "БК "МЕТКОМ ІНВЕСТ" зазначено про нестачу персоналу та основних засобів для виконання заявлених обсягів будівельних робіт. Стосовно ТОВ "БІО ТРАНС СЕРВІС" вказано на відсутність достатньої кількості сировини для виробництва біопалива. ТОВ НВП "СПЕЦІНСТРУМЕНТ" і ТОВ "ПРОМХІМТЕХ ЛТД", за твердженням Відповідача, мають мінімальну кількість працівників та не володіють виробничими потужностями для виготовлення відповідної продукції. Щодо ТОВ "ГУДВІЛ" зазначено про відсутність спеціальної техніки для виконання робіт із перевалки, а щодо ТОВ "АБМ ПАРТС" - про недостатність трудових ресурсів і активів. Також Відповідач вказує, що ТОВ ВФ "РУБІКОН" має обмежену кількість працівників, що, на його думку, є недостатнім для здійснення відповідної діяльності.
У суду касаційної інстанції немає підстав аби не погодися з правовою оцінкою цих обставин, наданою судами попередні інстанцій, згідно з якою сама по собі податкова інформація, отримана з інформаційно-аналітичних баз даних контролюючого органу, не є достатньою та самостійною підставою для висновку про неможливість реального здійснення господарських операцій між платником податків та його контрагентом. Така інформація підлягає оцінці виключно у сукупності з іншими доказами, зокрема первинними бухгалтерськими документами, що підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Надаючи оцінку таким доводам, суди попередніх інстанцій з посиланням на постанову Верховного Суду від 2 липня 2020 року у справі №814/1792/17 вказали, що недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.
Підкреслили суди й те, що правовідносини контрагента із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача з його безпосередніми контрагентами.
При цьому, суди констатували, що перевезення товарів, які постачалися на адресу ПАТ "АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ", здійснювалися із залученням третіх осіб. Зокрема: щодо ТОВ НВП "СПЕЦІНСТРУМЕНТ" - ТОВ "НОВА ПОШТА"; щодо ТОВ "АБМ ПАРТС" - ТОВ "НОВА ПОШТА", у тому числі власними силами; щодо ТОВ "ПРОМХІМТЕХ ЛТД" - ФОП ОСОБА_1 ; щодо ТОВ "БІО ТРАНС СЕРВІС" - ТОВ "РУБІКОН-ЛОГІСТІК" та ФОП ОСОБА_2 .
Доводи контролюючого органу про неспроможність контрагентів виконати заявлені обсяги поставок і послуг, на переконання судів попередніх інстанцій, є припущеннями, які не підтверджені належними доказами, зокрема результатами перевірок або зустрічних звірок.
Також суди зазначили, що товарно-транспортна накладна та подорожній лист використовуються для обліку перевезення товарів і розрахунків за такі послуги, однак самі по собі не підтверджують факт придбання або продажу товару між сторонами. Суд апеляційної інстанції погодився з цими висновками та додатково зазначив, що значна частина документів (зокрема, дефектні відомості, погодження, перепустки, дозволи, сертифікати, паспорти виробів тощо) не відображають рух активів і не впливають на майновий стан платника податків, а отже не є первинними документами.
З посиланням на постанову Верховного Суду від 9 серпня 2022 року у справі №380/1905/20 Суд звернув увагу, сертифікати якості не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів, а тому навіть їх відсутність не має вирішального значення для встановлення фактичного руху активів у процесі виконання поставок.
Щодо дотримання Позивачем принципу обачності при виборі контрагентів, Позивач зазначав, що потенційні контрагенти перед укладенням договорів проходять попередню перевірку. Зокрема, суб`єкт господарювання, який має намір співпрацювати з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", заповнює анкету постачальника на офіційному сайті підприємства.
Після цього такий контрагент перевіряється службою економічної безпеки, і лише за результатами цієї перевірки допускається до участі у тендерній процедурі. Відбір постачальників і підрядників здійснюється через підсистему ІНТЕГРА (SRM), що забезпечує належний контроль та якісний відбір контрагентів.
У контексті наведених доводів щодо наявності помилок у первинних документах Верховний Суд звертає увагу на положення частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". За цією нормою неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Відповідач, посилаючись на наявність недоліків у документах не наводить конкретних доводів про те, що такі недоліки унеможливлюють ідентифікацію факту здійснення господарських операцій у цілому.
Посилаючись на те, що окремі документи складені не державною мовою як на обставину, яка, на думку Відповідача, спростовує факт реального здійснення господарських операцій, Відповідач водночас не доводить у касаційній скарзі, що такі документи є первинними для підтвердження постачання товарів (робіт, послуг). Як установили суди попередніх інстанцій, відповідні документи, що складались на англійській мові, лише фіксували безпосередньо проведення тендерної процедури щодо ТОВ "БІО ТРАНС СЕРВІС" та ТОВ "ГАРДА СЕКЮРІТІ". Як зазначили суди попередніх інстанцій, зазначені матеріали, оформлені у табличному вигляді, не є первинними документами, оскільки не підтверджували безпосередньо здійснення господарських операцій, а їх складення англійською мовою було обумовлене використанням у внутрішніх процесах Позивача, зокрема для іноземних працівників управлінського рівня, і не впливає на оцінку реальності спірних операцій.
Варто зазначити, що суди у цій справі також установили безпосередній зв`язок отриманих від контрагентів товарів (робіт, послуг) із господарською діяльністю Позивача та наявність ділової мети відповідних господарських операцій, зумовленої необхідністю дотримання вимог безпеки металургійного виробництва.
У касаційній скарзі та під час судового розгляду Відповідач посилається на номери кримінальних проваджень, порушених щодо Позивача та його контрагентів за фактами, пов`язаними як з ухиленням від сплати податків, так і за фактами фінансування терористичної діяльності, привласнення, розтрати майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем, легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом. 
Разом з тим у касаційній скарзі Відповідач так і не обґрунтував взаємозв`язку між самим фактом порушення зазначених кримінальних проваджень та конкретними порушеннями, викладеними в акті перевірки щодо фактичного нездійснення у відповідний період господарських операцій між Позивачем та його контрагентами. Крім того, Відповідач не навів жодного вироку суду, який би набрав законної сили в межах відповідних судових проваджень.
Суди ж першої та апеляційної інстанцій, надаючи правову оцінку відповідним посиланням контролюючого органу, указали, що:
- сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентами.
- протоколи допиту досудового розслідування чи інші матеріали досудового розслідування до винесення вироку в рамках кримінального провадження не є тими документами, що вирішують питання щодо винуватості чи не винуватості особи, відтак вони не мають жодного преюдиційного значення з огляду на приписи ч.6 ст. 78 КАС України.
Докази, отримані за процедурою, встановленою Кримінально-процесуальним кодексом України , підлягають оцінці судом при прийнятті рішення у кримінальній справі та за відсутності обвинувального вироку і доведеності певних фактів у кримінальній справі не можуть носити преюдиційний характер в адміністративному процесі під час вирішення адміністративної справи.
У межах доводів, викладених у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції не знайшов підстав вважати, що суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку цим доводам із порушенням норм процесуального права.
Крім того, надаючи оцінку посиланням Відповідача на наявність кримінальних проваджень, розпочатих за фактами діяльності контрагента Позивача, суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що матеріали досудового розслідування самі по собі не можуть вважатися належними та допустимими доказами на підтвердження або спростування факту вчинення конкретних господарських операцій, а також не мають наперед визначальної доказової сили у податкових правовідносинах.
Така правова оцінка узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19, яка вже була згадана у цьому судовому рішенні.
Ці висновки судів попередніх інстанцій Відповідач у спосіб, визначений КАС України не спростовує, а тому суд касаційної інстанції не має підстав аби не погодитися з такою правовою їх оцінкою.
Варто зазначити, що суди у цій справі також встановили безпосередній зв`язок отриманих від контрагентів товарів (робіт, послуг) із господарською діяльністю Позивача, а також наявність ділової мети таких операцій, зокрема необхідність забезпечення безпеки металургійного виробництва.
Усталеним є підхід Верховного Суду, за яким платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку; зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Якщо контрагент позивача або суб`єкти господарювання, з якими мав відносини контрагент позивача, в подальшому не дотримувалися у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них.
Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови та має необхідні документальні на підтвердження розміру понесених витрат та свого податкового кредиту.
Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх рішеннях (зокрема у постанові від 9 квітня 2025 року у справі № 320/7062/24) про те, що висновки податкового органу про нереальність здійснення господарських операцій, які зроблені виключно на підставі аналізу баз даних АІС "Податковий блок" та податкової інформації щодо контрагентів платника податків, є неприйнятними, оскільки співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу як етапу контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства й аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Так само податкова інформація щодо контрагентів суб`єкта господарювання у ланцюгах постачання носить інформативний характер та не є безперечним свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами як підставами формування бухгалтерського обліку. Без встановлення у судовому порядку обставин відсутності у контрагентів суб`єкта господарювання основних засобів, трудових ресурсів тощо, висновки податкового органу про нереальність господарських операцій з огляду на зазначені обставини носять лише характер припущень.
Разом з тим, пункт 73.5 статті 73 ПК України визначає, що з метою отримання податкової інформації, необхідної у зв`язку з проведенням перевірок, контролюючі органи мають право здійснювати зустрічні звірки даних суб`єктів господарювання щодо платника податків. Під час зустрічної звірки: здійснюється зіставлення даних, отриманих від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування повноти їх відображення в обліку платника податків.
У контексті наведеного Суд вважає за необхідне також звернути увагу на те, що ще 27 грудня 2010 року Кабінет Міністрів України постановою № 1232 затвердив Порядок проведення контролюючими органами зустрічних звірок. Відповідно до преамбули цього порядку він визначає механізм проведення контролюючими органами зустрічних звірок 
Відповідно до пунктів 1 та 2 цього Порядку під час зустрічної звірки здійснюється, зокрема, зіставлення даних, отриманих від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування повноти їх відображення в обліку платника податків. Зустрічні звірки проводяться з метою отримання податкової інформації, необхідної у зв`язку з проведенням перевірок платників податків.
Отже, наведені положення податкового законодавства та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1232, свідчать про те, що контролюючий орган у цій справі був наділений правовими підставами для реалізації у визначений законом спосіб повноважень щодо проведення зустрічних звірок контрагентів Позивача з метою отримання податкової інформації та документального підтвердження характеру господарських відносин між суб`єктами господарювання. Водночас сам по собі факт наявності у контролюючого органу відповідних повноважень не свідчить про їх належну реалізацію у спірних правовідносинах. 
Відповідач під час розгляду справи у суді касаційної інстанції не заперечував факт не проведення контролюючим органом зустрічних звірок у порядку, визначеному пунктом 73.5 статті 73 ПК України та Порядком № 1232, зокрема щодо здійснення безпосереднього зіставлення первинних документів, отримання інформації від відповідних контрагентів чи документального підтвердження обставин здійснення господарських операцій. За таких обставин відсутні підстави вважати, що висновки контролюючого органу ґрунтуються саме на результатах проведених у встановленому законом порядку зустрічних звірок, а не є припущеннями, сформованими без належної доказової основи.
Аналогічний правовий підхід висловлено й Верховним Судом у постанові від 24 вересня 2021 року у справі № 320/5555/20, у якій Суд зазначив, що, стверджуючи про порушення контрагентами податкового законодавства, контролюючий орган повинен був провести зустрічні звірки з метою документального підтвердження спірних господарських відносин, а також підтвердження виду, обсягу, характеру операцій та повноти розрахунків, для з`ясування їх реальності та правомірності відображення в обліку платника податків. 
Поруч з цим, як свідчать установлені судами попередніх інстанцій обставини, висновки Відповідача ґрунтуються на даних податкової інформації щодо спірних контрагентів без проведення зустрічних звірок, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у періоді, який перевірявся, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи. Отже, Позивач надав всі первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю контрагентів, які фактично підтверджують реальне здійснення правочину і досягнення Позивачем законної мети їх здійснення для провадження господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку.
Суд вважає за необхідне підкреслити, що у правовій державі позиція суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися виключно на його власних твердженнях чи припущеннях. Така позиція має ґрунтуватися на належних та допустимих доказах, що підтверджують відповідні обставини, і ці докази повинні бути надані суду з метою їх перевірки. Такий підхід випливає із засад верховенства права, зокрема принципу юридичної визначеності та заборони свавільного втручання держави у права особи. Суб`єкт владних повноважень, реалізуючи свої управлінські функції, діє не як рівний учасник приватноправових відносин, а як носій публічної влади. 
Відповідно до вимог чинного законодавства суб`єкт владних повноважень, відтак, зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо та обґрунтовано, у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законом, саме так як це передбачено частиною другою статті 2 КАС України. Відповідно до зазначених вище вимог процесуального закону саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності прийнятого ним рішення, дії чи бездіяльності. Невиконання такого обов`язку, зокрема неподання доказів, які підтверджують фактичні підстави прийняття рішення, не може бути обґрунтоване посиланням на припущення або бездоказові твердження. Таким чином, Суд, здійснюючи контроль за діяльністю суб`єктів владних повноважень, перевіряє не лише формальну наявність рішення, а й фактичні обставини, що стали підставою для його прийняття, а також їх належне документальне підтвердження. За відсутності таких доказів суд позбавлений можливості здійснити повноцінну перевірку дотримання вимоги частини другої статті 2 КАС України при прийнятті відповідного індивідуального акта.
Надавши оцінку поданим під час судового розгляду доказам, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про достатність їх сукупності для підтвердження фактичного здійснення господарських операцій між Позивачем та його контрагентами, а відтак - і для підтвердження правомірності формування Позивачем податкового кредиту та заявленого бюджетного відшкодування.
Відповідач у касаційній скарзі вважає висновки судів помилковими та посилається на те, що суди нібито не врахували підхід Верховного Суду, згідно з яким податкові наслідки та право на податкову вигоду виникають лише за умови реального руху активів і фактичного здійснення операції.
Водночас матеріали справи свідчать, що суди попередніх інстанцій саме ці обставини і досліджували: вони перевірили фактичне виконання операцій з контрагентами та оцінили докази в їх сукупності, після чого дійшли висновку, що операції підтверджені документально та дійсно відбулися.
Доводи Відповідача у касаційній скарзі ґрунтуються на цитуванні фрагментів із постанов Верховного Суду, які стосуються лише підходів до оцінки доказів, а не тлумачення чи застосування конкретних норм права. Наведені цитати відображають загальний, усталений у практиці Верховного Суду підхід до аналізу обставин, що можуть свідчити про реальність або нереальність господарських операцій платника податків. Однак такі посилання не підтверджують, що у цій справі суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми права, або не врахували висновок Верховного Суду саме щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Суд вважає за необхідне зазначити і те, що у справі, яка переглядається, податковим органом не надано належних та достатніх доказів на підтвердження обставин в обґрунтування власної позиції за наведеними вище, на думку контролюючого органу, порушеннями.
Доводи Відповідача, викладені у касаційній скарзі, є тотожними аргументам, наведеним ним під час розгляду справи судами попередніх інстанцій, та фактично зводяться лише до незгоди з мотивами, якими керувалися суди першої та апеляційної інстанцій при оцінці доказів і встановленні фактичних обставин справи. При цьому касаційна скарга не містить жодних належних, конкретних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували зроблені судами попередніх інстанцій висновки або свідчили про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Доводи, які на думку представника Відповідача, вказують на те, що суди при розгляді справи допустили порушення норм процесуального права, а саме, не дослідили зібрані у ній докази, не спростовують встановлених судами попередніх інстанцій фактів та сформованих на їх підставі висновків та зводяться до посилань на необхідність переоцінки вже оцінених судами доказів, додаткової перевірки доказів стосовно встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин у справі, проте це знаходиться за межами касаційного перегляду, встановленими частиною першою статті 341 КАС України.
В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин у справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій. За таких обставин, з урахуванням наведеного у сукупності Суд не знайшов передбачених КАС України підстав для задоволення касаційної скарги Відповідача та скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У суду касаційної інстанції немає підстав вважати, що ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам частин першої - четвертої статті 242 КАС щодо законності і обґрунтованості судового рішення, принципу верховенства права та завданню адміністративного судочинства.
Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуті в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, суд дійшов висновку про необхідність залишення рішень судів попередніх інстанцій без змін, а касаційної скарги без задоволення.
Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,
ПОСТАНОВИВ
Касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 7 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач: Н.Є. Блажівська
Судді: О.В. Білоус 
І.Л. Желтобрюх

Повний текст постанови складений 21 травня 2026 року.