Справа № 152/250/26

3/152/53/26 

П О С Т А Н О В А 
іменем України

18 червня 2026 року  м. Шаргород

Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області Войнаровський І.В.,
розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця, 
за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП),
у с т а н о в и в:
12 лютого 2026 року о 14 годині 45 хвилин в с. Рахни – Лісові по вул. Івана Богуна, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Ауді А4 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Драгер 6820, ARSM-0814. Результат позитивний 0,35 проміле, чим порушив п. 2.9. (а) Правил дорожнього руху. 
11 березня 2026 року від адвоката Бодачевського Р.В. до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в якому він вказує, що за змістом протоколу про адміністративне правопорушення: 12.02.2026 року о 14 год. 45 хв. в селі Рахни-Лісові по вулиці Івана Богуна водій ОСОБА_1 керував автомобілем Ауді А4, державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Drager 6820, ARSM – 0814. Результат позитивний 0,35 проміле чим порушив п. 2.9.а ПДР України, керування ТЗ особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, що знижують їх увагу та швидкість реакції, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП. В протоколі про адміністративне правопорушення від 12.02.2026 року вказано, що до протоколу додаються акт огляду на стан спяніння, направлення водія для проведення огляду на стан спяніння, інші матеріали справи. Так, ОСОБА_1 заперечує факт вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення та вказує, що зібрані працівниками поліції матеріали справи жодним чином не підтверджують ним керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Тому вважає протокол складений з грубим порушенням Інструкції та необхідно провадження у справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП закрити за відсутністю складу інкримінованого йому правопорушення. Більше того, ОСОБА_1 надав пояснення працівникам поліції де вину не визнав та вказав що не перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння. ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно нього підлягає закриттю. З доданого до матеріалів справи носія інформації у виді DVD-R диску не містить жодних записів (файлів) та на доданому до матеріалів справи взагалі відеозапису відсутнє відображення подій 12.02.2025 року безпосереднього керування ОСОБА_1 автомобілем Ауді А4, д.н.з. НОМЕР_1 та не вбачається відеофіксації проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу чи в медичному закладі, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Звертає увагу, що до матеріалів справи долучений диск з відеозаписами огляду, про який не зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення. На оптичному диску взагалі не міститься жодних файлів відеозапису. Отже, долучений відеозапис не можна вважати належним і допустимим доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять відеозапису на підтвердження факту керування водієм ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що безпосередньо інкримінується останньому, та поліцейським не застосовано технічні засоби з часу зупинки транспортного засобу 12.02.2026 року о 14-45 год. до часу складання адміністративного протоколу 12.02.2026 року о 15-11 год., при цьому у матеріалах справи відсутні покази свідків на підтвердження наведених у протоколі обставин, а тому можна прийти до висновку, що факт керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, оскільки ОСОБА_1 вказав, що ТЗ не керував. Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо. Досліджуючи протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, можна дійти до висновку, що в матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які фактичні дані, які б доводили вину ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому враховуючи те, що фактичні обставини не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративну справу відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП слід провадженням закрити відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Адвокат просить провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.18-20).
В судове засідання особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його адвокат Бодачевський Р.В. не з`явилися, будучи належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи (а.с.44-45).
У рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
При цьому, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом цікавитися провадженнями у своїй справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та виконувати процесуальні обов`язки. За змістом ст. 268 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП можуть розглядатися за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Зважаючи на те, що судом дотримано порядок виклику ОСОБА_1 в судове засідання і він з власної волі не скористався правом дати пояснення в суді, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без його участі на підставі поданих доказів.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення доходжу до наступних висновків.
Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. 2.9. (а) ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд критично ставиться до позиції  ОСОБА_1 щодо невизнання вини, оцінюючи її як бажання уникнути встановленої законом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, так як винність останнього підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні зазначених вище доказів, які є логічними, послідовними та узгоджуються між собою.
Незважаючи на невизнання вини, вина  ОСОБА_1 доведена матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 589646 від 12 лютого 2026 року (а.с.1); роздруківкою тестування на алкоголь, що додана до протоколу ЕПР1 № 589646 від 12 лютого 2026 року, результат 0,35 проміле (а.с.2); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12 лютого 2026 року, результат 0,35 проміле (а.с.4); довідкою ВП №5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 30 грудня 2022 року (а.с.5); фрагментом відеозапису на DVD-R диску (а.с.37).
Доводи адвоката Бодачевського Р.В. зазначені у клопотанні про закриття провадження справі, не приймаються до уваги, суд вважає їх необґрунтованими та такими, що спростовується сукупністю досліджених доказів, так як на відеозаписі зафіксовано цілком всю подію фіксації правопорушення, сама якість зйомки є достатньою та такою, що виключає жодні сумніви щодо оцінки тих подій, які на запису зафіксовано. Зазначений відеозапис наданий відповідними посадовими особами та долучений до протоколу про адміністративне правопорушення в якості доказів, що є обов`язковим відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону, суд бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Також суд при прийнятті даної постанови застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів сторони захисту), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Будь-яких сумнівів щодо достовірності доказів, доданих до протоколу, у суду не виникає, суд вказані докази приймає до уваги як належні та допустимі.
Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно  ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 256 КУпАП щодо змісту, в протоколі зазначено дату його складання, дані про службову особу, яка його склала та особу правопорушника, місце, час вчинення та суть правопорушення.
Наведені обставини дають суду підстави дійти висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складено поліцейським у відповідності до вимог діючого законодавства, зазначені письмові докази, досліджені судом, суд вважає достатньо переконливими, чіткими та такими, що узгоджуються між собою, одержані законним шляхом, а тому у суду не виникло жодних сумнівів щодо доведеності вини  ОСОБА_1 у скоєному.
Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, такими, що не викликають жодних сумнівів.
Аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що вина  ОСОБА_1 в скоєному доведена в судовому засіданні поза розумним сумнівом, так як наведені вище докази є в їх сукупності вагомими, чіткими і узгодженими між собою.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, на підставі ст.40-1 КУпАП підлягає стягненню з  ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Керуючись статтями 13, 23, 33-35, 40-1, ч. 1 ст. 130, статтями 280, 283, 284 КУпАП, суд, 
п о с т а н о в и в:
ОСОБА_1 визнати винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП і призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян – 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Реквізити для сплати адміністративного штрафу: Отримувач коштів: ГУК у Вінницькій обл./Він.обл/21081300, Код отримувача (код ЄДРПОУ): 37979858, Банк отримувача: Казначейство України(ЕАП), Рахунок отримувача: UA418999980313080149000002001, Код класифікації доходів бюджету: 21081300.
Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок (Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Код отримувача: (код ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UА908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106).
Штраф має бути сплачений порушником в установу банку України не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. 
У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений вище строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби, яка стягує з правопорушника: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік правопорушень, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 КУпАП, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 КУпАП. 
Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим.
Скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя    І.В. Войнаровський